Справа № 459/517/22                         Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М.В. 
Провадження № 22-ц/811/2820/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        26 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю: секретаря Назар Х.Б.;
відповідачки ОСОБА_1 
та її представника – адвоката Огорілка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання згаданої відповідачки такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 (в подальшому – «спірна квартира»).
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу № 2-2130 від 19.08.2005 року належить позивачу на праві приватної власності. У цій квартирі зареєстрована також відповідачка, яка є донькою позивача, однак не проживає в цій квартирі понад один рік без поважних причин, що стверджується актом, складеним 21.02.2022 року представниками обслуговуючої організації - Комунального підприємства «Червоноградтеплокомунсервіс». Також стверджувалось, що відповідачка не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться, однак реєстрації відповідачки в спірній квартирі сприяє надмірній сплаті позивачем вартості комунальних послуг, розмір яких пов`язаних з кількістю зареєстрованих в квартирі осіб, а також заважає йому самостійно та в повній мірі реалізовувати своє право на володіння, користування та розпорядження своїм нерухомим майном. Добровільно знятися із реєстрації в спірній квартирі відповідачка відмовляється (а.с. 2-6).
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , у якому просила усунути їй перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом її вселення у неї.
Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовувалися тим, що позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) є її батьком, їхня сім`я разом проживала у спірній квартирі у складі батька, її мами (дружини позивача за первісним позовом), сестри та відповідачки. Однак, батько знайшов собі іншу жінку та переїхав до неї у місто Броди, де з нею спільно проживає. У спірній квартирі відповідачка проживала до 15.02.2022 року, коли позивач її просто вигнав з цієї квартири та змінив замки, що пояснюється тим, що вона осуджує поведінку батька відносно її мами, між якими вже розпочався процес розлучення та поділу майна. Спірна квартира належить також і її матері на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки ця квартира була придбана батьками за час шлюбу і вона є предметом поділу між ними. Щодо незаконного недопуску батьком позивачки за зустрічним позовом в спірну квартиру, то з цього приводу остання 15.02.2022 року зверталась в Червоноградський районний відділ поліції, що зафіксовано талоном повідомлення з єдиного обліку № 1469. Стверджувалось, що на даний момент у спірній квартирі ніхто не проживає, оскільки батько проживає у м. Броди. Стверджувалось, що у спірній квартирі відповідачка прожила все своє життя і має намір проживати і надалі (а.с. 51-53).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено.
Ухвалено усунути перешкоди в користуванні квартирою  АДРЕСА_1 шляхом вселення у неї ОСОБА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою  АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 грн. 40 коп. судових витрат та 3 000 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 174-178).

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_2 .
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги за первісним позовом, а у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовити у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.
Вважає помилковим висновок суду про те, що у матеріалах справи відсутні належні докази про не проживання відповідачки у спірній квартирі понад один рік без поважних на те причин (а.с. 185-186).

Апелянт та його представник, будучи після поновлення апеляційного провадження у справі своєчасно (26.05.2023 року) належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи, призначений на 10-00 год. 26 червня 2023 року (а.с. 245-251), станом на 10-00 год. 26 червня 2023 року в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони ОСОБА_1 та її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як стверджується матеріалами справи, зокрема – доводами, які наведені у первісній позовній заяві ОСОБА_2 (поданій ним до суду 09.03.2022 року), останній заявлені ним позовні вимоги обґрунтовує тим, що (зокрема) спірна квартира належить йому «на праві приватної власності».
Однак, як також стверджується матеріалами справи, ще 05.01.2022 року до суду з позовом до ОСОБА_2 звернулася його дружина (на той час) ОСОБА_3 (обоє – батьки ОСОБА_1 ), яка просила визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку спірної квартири, як об`єкта спільної сумісної власності подружжя (а.с. 59-60).
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 08 серпня 2022 року у справі № 459/16/22 вищезгаданий позов ОСОБА_3 було задоволено та визнано за нею право власності на 1/2 спірної квартири (а.с. 132-135).
Постановою Львівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року рішенняЧервоноградського міського суду Львівської області від 08 серпня 2022 року у вищезгаданій частині було залишеним без змін (а.с. 218-224).
Відтак, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що спірна квартира є спільною частковою власністю (по 1/2 її ідеальної частки) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак остання до участі у розгляді даної справи (за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання втратившою право на користування спірною квартирою) не притягалася.
В той же час, як вбачається з наявної у матеріалах справи заяви ОСОБА_3 , остання первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 вважає безпідставним та необґрунтованим, а зустрічний позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою підтримує та заявляє, що «жодних заперечень щодо її ( ОСОБА_1 ) проживання у (спірній) квартирі не має» (а.с. 160).

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, а відтак - до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 на згадане рішення до задоволення не підлягає.

15 травня 2023 року ОСОБА_1 було подано до суду апеляційної інстанції Заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи в сумі 4 000 грн. (а.с. 237-241).
В судовому засіданні 26 червня 2023 року ОСОБА_1 було долучено до матеріалів справи докази про надіслання нею ще 15 травня 2023 року вищезгаданої Заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу з долученими до цієї Заяви документами апелянту ОСОБА_2 (а.с. 259-262).

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини 1 та 3 статті 133);
-        витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частини 1-3 статті 137);
-        розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
       1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
       2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137);
-        суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);
-        обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137). 

Для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання цієї правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати; п.1 ч.2 статті 137 ЦПК).
Як стверджується матеріалами справи, представник ОСОБА_1 в порядку надання останній професійної правничої допомоги приймав особисту участь у судових засіданнях, зокрема - в суді апеляційної інстанції, на підставі Договору про надання юридичних послуг (а.с. 240) і до заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу долучено відповідні докази про надання такої допомоги цим представником, саме як адвокатом (а.с. 239), та докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що вже сплачена ОСОБА_1 (а.с. 241). 

Натомість, апелянтом так і не було подано до суду клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та (або) доводів і доказів про неспівмірність цих витрат, що унеможливлює вирішення судом питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки (ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності) суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, з власної ініціативи.
Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 454/3919/18 (провадження № 61-13848св21) і в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковою для суду апеляційної інстанції.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про задоволення Заяви ОСОБА_1 про стягнення з апелянта ОСОБА_2 на її користь 4 000 грн. понесених нею витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 вересня 2022 року- без змін.

       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 000 (чотири тисячі) грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 04 липня 2023 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.