КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
 
Апеляційне провадження                                                               Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/7112/2023                                      
 
                                       П О С Т А Н О В А
 
                            І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
         м. Київ                                                                                                   Справа № 753/9249/21

09  червня2023року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Ратнікової В.М.
суддів                       -  Борисової О.В.
                                   - Левенця Б.Б.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Анохіна А.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, 
 
в с т а н о в и в:
 
07 травня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.
В обгрунтування позовних вимог зазначала, що 16 червня 2007 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем народилась донька  ОСОБА_3 , яка проживає разом з матір"ю та знаходиться на її утриманні.
Зазначає, що з 2017 року відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Вказує на те, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець та займається підприємницькою діяльністю.
Крім того, відповідачу належить: нежитлове приміщення, офіс - приміщення 414, що знаходиться в будинку  АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, офіс - приміщення 416, що знаходиться в будинку  АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, офіс - приміщення 505, що знаходиться за в будинку  АДРЕСА_1 , які відповідач оплатно передав у користування третім особам.
З огляду на вище викладене, просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.
 Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року позов  ОСОБА_2  до ОСОБА_1   про стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, тобто, з 07.05.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 07 березня 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 січня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про стягнення  з  нього ( ОСОБА_1 ) аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 05 листопада 2022 року. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права.
Зазначає, що позивачка, разом з їх донькою, проживає в іншій країні та з іншим чоловіком. Він регулярно здійснює грошові перекази на утримання дитини в розмірі 200 Євро щомісяця, повністю оплачує комунальні послуги. 
Також зазначає, що на його утриманні перебували непрацездатні батьки: ОСОБА_4 , 1932 року народження, та ОСОБА_5 , 1934 року народження, які самостійно себе обслуговувати не могли та потребували постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим, починаючи з 06 липня 2019 року його батьки знаходились а пансіонаті для людей похилого віку на підставі договору, укладеного між нимта ФОП ОСОБА_6 та за період з 06 травня 2021 року по 05 листопада 2022 року ним було виплачено на утримання батьків 307 000,00 грн. 
Крім того,  він є фізичною особою-підприємцем та у зв`язку із воєнними діями на території України його дохід зменшився та за 2022 рік становить 149 000,00 грн., що в свою чергу свідчить про те, що сума аліментів, визначена рішенням Подільського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року у розмірі 1/4 частини його доходу  (заробітку), значно менша, ніж сума, яку він просить стягнути  у своїй апеляційній скарзі.  
12 квітня 2023 року представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Єгоров Олександр Федорович подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Посилається на те, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.  Дитина проживає з  позивачкою, яка, звертаючись до суду з даним позовом, просила стягувати з відповідача аліменти у  часті від його заробітку ( доходу), а тому рішення суду про визначення розміру аліментів  у частці ( 1/4) є законним та обґрунтованим.
Вказує, що не погоджується з доводами апеляційної скарги  про те, що відповідач здійснював грошові перекази на утримання дитини та сплачував комунальні послуги, оскільки доказів на підтвердження вказаних доводів апелянтом  суду не надано.
Зазначає, що не погоджується з доводами відповідача  про перебування на його утриманні батьків похилого віку, оскільки батьки відповідача померли. 
 Наразі дитина знаходиться на повному утримані матері. Окрім того, після розлучення все майно залишилось у відповідача. 
З огляду на вище викладене, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. З огляду на предмет спору, вказана справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну саргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, позивачка та відповідач з 16 червня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішеннямДарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року (справа № 753/18486/18).
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві. 
Сторонами не заперечується факт проживання дитини  разом з матір`ю. 
06 липня 2019 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було укладено договір № 15 про надання послуг, відповідно до якого, виконавець зобов`язується надати послуги цілодобового догляду за ОСОБА_4 .  Вартість послуг за договором складає 12 000,00 грн. за надання послуг протягом одного календарного місяця.  (а.с. 48-51)
06 липня 2019 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було укладено договір № 15 про надання послуг, відповідно до якого, виконавець зобов`язується надати послуги цілодобового догляду за ОСОБА_5 . Вартість послуг за договором складає 12 000,00 грн. за надання послуг протягом одного календарного місяця.  (а.с. 48-51)
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, тобто, з 07.05.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції  посилався на те, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачкою. При цьому, визначаючи аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд першої інстанції вважав, що такий розмір відповідатиме інтересам дитини та не порушуватиме права кожного зі сторін. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з Закону України «Про охорону дитинства», а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч. 3 ст. 181Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 Сімейного кодексу України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Таким чином, з урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, враховуючи обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки саме у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу)  відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки такий розмір відповідатиме інтересам дитини та не порушуватиме права кожного зі сторін. 
Доводи апеляційної скарги відповідача  про те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, колегія суддів відхиляє, так як суд першої інстанції  повно та об`єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, надав їм вірну правову оцінку, вірно застосував  до спірних правовідносин норми матеріального права, які  регулюють вказані правовідносини. 
Доводи  апеляційної скарги відповідача про те, що позивачка разом з їх донькою проживає в іншій країні та з іншим чоловіком та що він регулярно здійснює грошові перекази на утримання дитини в розмірі 200 Євро щомісяця, повністю оплачує комунальні послуги, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, так як факт проживання  матері  дитини  з іншим чоловіком не звільняє батька дитини  від його обов`язку  утримувати власну дитину та забезпечувати її гармонійний розвиток . Крім того,  доказів на  підтвердження  сплати  ним аліментів на утримання доньки  в період з  травня  2021 року ( з часу подання вказаного позову),  відповідачем суду не надано. 
Не спростовують правильність висновку суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги  відповідача про те, що  на його утриманні перебували непрацездатні батьки: ОСОБА_4 , 1932 року народження, та ОСОБА_5 , 1934 року народження, які самостійно себе обслуговувати не могли та потребували постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим, починаючи з 06 липня 2019 року його батьки знаходились а пансіонаті для людей похилого віку на підставі договорів, укладених між нимта ФОП ОСОБА_6 та за період з 06 травня 2021 року по 05 листопада 2022 року ним було виплачено на утримання батьків 307 000,00 грн., з огляду на наступне.
На підтвердження факту перебування на його утриманні  непрацездатних батьків похилого віку відповідачем було надано до суду першої інстанції  копії договорів № 15 та №  31 про надання  послуг  цілодобового догляду його батькам   ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ФРП ОСОБА_6 , які були укладені 06.07.2019 року.  Позивачка звернулась до суду з позовом  про стягнення з відповідача аліментів на утримання   їх з відповідачем доньки  в травні 2021 року. Доказів того, що станом на  період травень 2021 року-  січень 2023 року вказані договори   продовжували свою дію і  відповідач ніс вказані у даних  договорах витрати на  утримання своїх батьків матеріали справи не містять. 
 Доводи апеляційної скарги  відповідача про те, що  він є фізичною особою-підприємцем та у зв`язку із воєнними діями на території України його дохід зменшився та за 2022 рік становить 149 000,00 грн., що в свою чергу свідчить про те, що сума аліментів, визначена рішенням Подільського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року у розмірі 1/4 частини його доходу  (заробітку), значно менша, ніж сума, яку він просить стягнути  у своїй апеляційній скарзі, а тому доцільним є стягнення з нього аліментів  на утримання дитини у твердій грошовій сумі  3500,00 грн. щомісячно, колегія суддів відхиляє, так як відповідно до вимог  ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Донька сторін  проживає разом з матір`ю   ОСОБА_2 , яка, звертаючись до суду з даним позовом, просила стягнути з відповідача аліменти  у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, як просить  відповідач у  апеляційній скарзі.  Право вибору способу стягнення аліментів  на утримання дитини законом  надано саме тому з батьків, з ким проживає дитина.  Крім того, у відзиві  на позов відповідач  визнач часткового позовні вимог та  просив суд сягнути з нього аліменти на утримання доньки  у розмірі 1/4 частини  його заробітку ( доходу).
Інші доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції  також не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                             Судді: