УХВАЛА

27 червня 2023 року 
м. Київ
справа №440/8828/22
адміністративне провадження № К/990/22479/23  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,
перевірив касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі №440/8828/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення, за період: з 21 березня 2001 року по 31 грудня 2007 року включно із застосуванням індексу споживчих цін у відповідності до вимог статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; з 01 січня 2008 року по 26 листопада 2009 року включно та з 29 грудня 2010 року по 28 лютого 2018 року включно визначивши базовим місяцем січень 2008 року; за період 01 березня 2018 року по 16 квітня 2018 року, визначивши базовим місяцем березень 2018 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період: з 21 березня 2001 року по 31 грудня 2007 року включно із застосуванням індексу споживчих цін у відповідності до вимог статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; з 01 січня 2008 року по 26 листопада 2009 року включно та з 29 грудня 2010 року по 28 лютого 2018 року включно визначивши базовим місяцем січень 2008 року; за період з 01 березня 2018 року по 16 квітня 2018 року, визначивши базовим місяцем березень 2018 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період: з 23 березня 2001 року по 31 грудня 2007 року включно із застосуванням індексу споживчих цін у відповідності до вимог статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; з 01 січня 2008 року по 21 грудня 2009 року включно та з 10 січня 2011 року по 28 лютого 2018 року включно визначивши базовим місяцем січень 2008 року; за період з 01 березня 2018 року по 16 квітня 2018 року, визначивши базовим місяцем березень 2018 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період: з 23 березня 2001 року по 31 грудня 2007 року включно із застосуванням індексу споживчих цін у відповідності до вимог статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з 01 січня 2008 року по 21 грудня 2009 року включно та з 10 січня 2011 року по 28 лютого 2018 року включно визначивши базовим місяцем січень 2008 року; за період з 01 березня 2018 року по 16 квітня 2018 року, визначивши базовим місяцем березень 2018 року, з урахуванням проведених виплат.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2023 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі №440/8828/22 - скасовано.
Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період: з 23 березня 2001 року по 31 грудня 2007 року включно із застосуванням індексу споживчих цін у відповідності до вимог статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та за період лютий 2008 року - квітень 2008 року, січень 2009 року - квітень 2009 року, червень 2011 року, вересень 2011 року - липень 2012 року, жовтень 2012 року - квітень 2014 року, червень - липень 2014 року, жовтень 2014 року, січень 2015 року - квітень 2015 року, листопад 2015 року, січень 2016 року - червень 2016 року, вересень 2016 року - листопад 2016 року, січень 2017 року - 28 лютого 2018 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період: з 23 березня 2001 року по 31 грудня 2007 року включно із застосуванням індексу споживчих цін у відповідності до вимог статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та за період лютий 2008 року - квітень 2008 року, січень 2009 року - квітень 2009 року, червень 2011 року, вересень 2011 року - липень 2012 року, жовтень 2012 року - квітень 2014 року, червень - липень 2014 року, жовтень 2014 року, січень 2015 року - квітень 2015 року, листопад 2015 року, січень 2016 року - червень 2016 року, вересень 2016 року - листопад 2016 року, січень 2017 року - 28 лютого 2018 року.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
20 червня 2023 року відповідач засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2023 року. Скаржник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Відомостей про те, що позивач є посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.
Отже, враховуючи, що ця справа відноситься до справ незначної складності, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає, про наявність виключних обставин, наведених у підпунктах «а», «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Зокрема, скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки на цей час позиції судів України різняться, а отже відсутнє єдине розуміння правильності підходу до даного питання, розгляд якого в свою чергу дасть можливість якісного та вірного (правомірного) формування практики щодо питання індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період з 2016 по 2021 роки.
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника з огляду на те, що відповідачем не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи. Доводи скаржника щодо фундаментального значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики зводяться виключно до припущень скаржника та не містять належного обґрунтування. 
Також скаржник зазначає, що ця справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього, оскільки у зв`язку із воєнним станом існує беззаперечна необхідність використання дуже значної кількості коштів державного бюджету на фінансування військових формувань з метою виконання особовим складом бойових завдань, спрямованих на забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а неправомірне вирішення питання під час розгляду справи №440/8828/22 та створення прецеденту та підстав щодо можливої безпідставної доплати коштів індексації грошового забезпечення військовослужбовцям (у т.ч. колишніх військовослужбовців) військових частин Національної гвардії України, інших військових формувань України (яких зараз налічуватиметься сотні тисяч) кожному із яких можливо доведеться здійснювати доплати у розмірах сотні тисяч гривень кожному, а це по суті мільйони гривень державного бюджету для військовослужбовців однієї військової частини, яких в Україні сотні.
Вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб.
Проте, скаржник не навів конкретних фактів наявності значного суспільного інтересу саме до цієї конкретної справи та за таких конкретних обставин, а відтак Суд відхиляє зазначене посилання.
Суд також відхиляє твердження скаржника, що справа має виняткове значення для нього, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів та лише загальні посилання на бюджетні витрати та можливі наслідки таких витрат, за відсутності вмотивованих підстав, не свідчать про винятковість цієї справи.
Такі посилання скаржника мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі, а тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції.
Окрім цього, скаржник вважає, що суд першої інстанції відніс цю справу до категорії справ незначної складності помилково.
Суд відхиляє зазначене посилання скаржника, оскільки у відповідності до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, ця справа є справою незначної складності.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів», а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.
На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі №440/8828/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала, у спосіб їх надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 О.В. Кашпур

Судді:                                                                                                    О.Р. Радишевська 

                                                                                                    С.А. Уханенко