ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/588/23 Справа № 932/6999/21 	  	Головуючий у першій інстанції:  Кудрявцева Т.О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Єлізаренко І.А., Свистунової О.В., 
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2022 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , треті особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про зняття арештів з нерухомого майна,– 

ВСТАНОВИЛА:
У серпні 2021 року ТОВ “ФК “Паріс” звернулось до суду з даним позовом посилаючись на те, що 06.03.2008 року між ФОП ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Демарк» був укладений кредитний договір №9-056. 10.04.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором був укладений іпотечний договір №9-056/4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. Згідно п.1.2 іпотечного договору предметом іпотеки є домоволодіння АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці, площею 600 кв.м. та складається з житлового будинку загальною площею 271,0 кв.м. 07.05.2019 року між ТОВ “ФК “Паріс” та ПАТ «Банк «Демарк» був укладений Договір про відступлення прав вимоги №9-056, відповідно до умов якого правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Банк «Демарк» стало ТОВ «ФК «Паріс», яке набуло право вимоги заборгованості за вищевказаним Кредитним договором №9-056 від 06.03.2008 року та Договором іпотеки №9-056/4 від 10.04.2008 року. Отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, товариству 11.06.2021 року стало відомо, що відносно вказаного нерухомого майна зареєстровані обтяження №42429298 та №42429216. Наявні обтяження позбавляють його права вільно розпоряджатися належним майном, що є грубим порушенням прав власності. Тому позивач просив зняти арешт з домоволодіння АДРЕСА_2 , загальною площею 271,0 кв.м., який було накладено на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України №31535292 від 13.08.2021 року, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 42429298, дата державної реєстрації: 16.08.2012 року; зняти заборону з домоволодіння АДРЕСА_2 , загальною площею 271,0 кв.м., яку було накладено на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2008 року, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав: 42429216, дата державної реєстрації: 17.07.2008 року; судові витрати покласти на відповідачів.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи – Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про зняття арештів з нерухомого майна – задоволено частково. Знято арешт з домоволодіння, загальною площею 271,0 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: реєстраційний номер обтяження 42429298, дата державної реєстрації 16.08.2012 року, підстава обтяження Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України №31535292 від 13.08.2021 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» понесені судові витрати по справі – сплачений судовий збір у сумі 2 270,00 грн. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ “ФК “Паріс”, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні позову та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовної вимоги - зняти заборону з домоволодіння АДРЕСА_2 , загальною площею 271,0 кв.м., яку було накладено на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2008 року, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав: 42429216, дата державної реєстрації: 17.07.2008 року. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України. 
Місце проживанням відповідача ОСОБА_1  та третьої особи Другої дніпровської державної нотаріальної контори є м.Дніпро, а місцезнаходженням третьої особи Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби є м.Київ. На день розгляду даної справи на території м. Дніпро та м.Києва не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка у даних регіонах є стабільною. Також, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази неможливості за об`єктивних обставин, брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою технічних засобів, визначених ЦПК України. 
Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 06 березня 2008 року між ВАТ «Банк «Демарк», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Демарк», та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №9-056, за умовами якого Банк відкриває позичальнику кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості 4030000,00 грн. строком до 05.03.2010 року зі сплатою 21% річних (а.с. 10-13).
В забезпечення виконання грошових зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором був укладений Іпотечний договір №9-056/4 від 10.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., за реєстровим номером 1751. 
Предметом іпотеки є домоволодіння АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці, площею 600 кв.м. (надана згідно рішення виконкому Бабушкінської районної ради депутатів трудящих м.Дніпропетровська від 16.12.2005 року за №1246, крім того самовільно зайнятої землі, площею 246 кв.м.) та складається: літ.А-2 житловий будинок, ракушняк, житловою площею 101,2 кв.м., загальною площею 271,0 кв.м.; 1-3-огорожі, споруди.
Згідно п.5.1 Договору іпотекодержатель набуває право звернення на Предмет іпотеки та його реалізацію, зокрема, якщо у момент настання строку виконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконані повністю, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до Кредитного договору строки суми кредиту, та/або при несплаті або частковій несплаті у передбачені Кредитним договором строки сум відсотків, та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу), що передбачені кредитним договором (а.с. 14-18).
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2008 року у справі №2-2651/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми за договором позики, накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 .
07 травня 2019 року між ПАТ «Банк «Демарк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, згідно якого Банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку Первісного кредитора до позичальників/іпотекодавців/заставодавців/поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами,договорами застави та договорами іпотеки з відповідними змінами та доповненнями до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеному цим Договором (а.с. 19-21).
Згідно акту прийому-передачі документів до договору №9-056 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 07.05.2019, Банк передав, а Новий кредитор прийняв, зокрема, Кредитний договір №9-056 від 06.03.2008, укладений між Банк “Демарк” та ФОП ОСОБА_1 (а.с. 2425).
08 травня 2019 року між ПАТ «Банк «Демарк» та ТОВ «ФК «Паріс» був укладений Договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за іпотечним договором №9-056/4 від 10.04.2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченком В.Ю. за реєстровим №1556, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за Кредитним договором №9-056 від 06.03.2008, укладений між первісним іпотекодержателем та ФОП ОСОБА_1 (а.с. 26-29).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №261173312 від 11.06.2021 року, власником домоволодіння АДРЕСА_2 є ТОВ «ФК «Паріс».
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна домоволодіння АДРЕСА_2 , наявні записи про арешт, реєстраційний номер обтяження: 42429298 вчинений 16.08.2012 року на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.08.2012 року та реєстраційний номер обтяження: 42429216, вчинений 17.07.2008 року на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2008 року (а.с. 35-37).
Місцевим судом встановлено, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.06.2017 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», проте питання про зняття арешту з домоволодіння АДРЕСА_1 , вирішено не було.
Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Паріс» про скасування арешту домоволодіння АДРЕСА_2 було відмовлено з посиланням на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2008 року по справі 2-2651/08 позовні вимоги позивача задоволені, однак у суду відсутні будь-які докази про виконання боржниками вказаного рішення, як і доказів того, що відпала потреба в забезпеченні позову або змінились обставини, які стали підставою для забезпечення позову.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.
Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.
Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Банк, звертаючись до суду з позовом, вказував про порушення його прав як іпотекодержателя накладенням судом арешту на спірне майно в порядку забезпечення позову у справі про стягнення боргу.
Відповідно до частин першої, третьої статті 151 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення судом ухвали про забезпечення позову (далі - ЦПК України 2004 року), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, відчужити його тощо.
Відповідно до частини першої статті 152 ЦПК України 2004 року позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 152 ЦПК України 2004 року).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
У справі, у якій вжито заходи забезпечення позову, предметом позову були вимоги про стягнення боргу.
Разом з цим, спірне нерухоме майно є предметом іпотеки. Накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19), підстави відступити від зазначеного висновку суд не встановив.
Частинами третьою, п`ятою статті 154 ЦПК України 2004 року передбачено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.
Статтею 158 ЦПК України, у редакції на час розгляду справи апеляційним судом, передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. 
Колегія звертає увагу, що договір іпотеки щодо спірного майна був укладений 10.04.2008 року, тобто до постановлення районном судом ухвали від 08.07.2008 року про забезпечення позову.
Незважаючи на наявність у позивача пріоритетного права на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, позивач не скористався своїм правом на оскарження в апеляційному порядку ухвали Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08.07.2008 року, на підставі якої накладено арешт на спірне майно, та яке є судовим актом, яким вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі.
Чинним законодавством передбачений вичерпний перелік способів зняття арешту, накладеного на підставі судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: скасування судом заходів забезпечення позову з власної ініціативи або за клопотанням учасника справи; скасування ухвали суду про забезпечення позову в порядку оскарження до суду вищої інстанції.
Накладання арешту на спірне майно не позбавляє позивача права в подальшому звернути стягнення на спірне майно з урахуванням правил пріоритетності, визначених статтею 3 Закону України «Про іпотеку».
Наведені вище висновки узгоджуються із правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2021 року у справі №369/10136/18 (провадження №61-7882св19).
З урахуванням викладеного, колегія дійшла висновку про відмову, з наведених вище підстав, у задоволенні позовної вимоги про зняття заборони з домоволодіння АДРЕСА_2 , яка була накладена на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2008 року, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав: 42429216, дата державної реєстрації: 17.07.2008 року.
Крім того, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 21 березня 2023 року відповідач ОСОБА_2 пояснив, що у 2008 році під час розгляду справи №2-2651/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми за договором позики, з його ініціативи місцевим судом було винесено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належало ОСОБА_1 . Станом на цей час рішення суду першої інстанції за 2008 рік ОСОБА_1 не виконано, грошові кошти ОСОБА_2 не повернуті.
Отже, рішення місцевого суду в оскаржуваній частині є правильним по суті, тому скасуванню не підлягає. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині зняття заборони з домоволодіння АДРЕСА_2 , яке було накладено на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2008 року. Тому суд апеляційної інстанції справу в частині задоволених позовних вимог не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.
Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині – без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" – залишити без задоволення. 
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2022 року в оскаржуваній частині – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова