Постанова                                    
Іменем України
 
06 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 686/2549/22
провадження № 61-12734св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Новатор»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2022 року у складі судді Чевилюк З. А., ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2022 року у складі судді Чевилюк З. А. про виправлення описки, та постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Новатор» (далі - ДП «Новатор») про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що перебував у трудових відносинах з ДП «Новатор», при цьому внаслідок його незаконних звільнень вже двічі поновлювався на роботі рішеннями Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2021 року та від 05 жовтня 2021 року.
26 жовтня 2021 року в порядку попередження про наступне вивільнення працівницею підприємства йому вручено «список працівників на вивільнення по підрозділу № 062 у зв`язку із скороченням чисельності, згідно з наказом ДП «Новатор» від 21 жовтня 2021 року № 369», без належного зазначення усіх його анкетних даних та без підпису директора, що на його думку є незаконним. На підставі чого він власноруч написав, що наданий документ не відповідає вимогам чинного законодавства України, поставив підпис із зазначенням дати 26 жовтня 2021 року.
Після вручення йому попередження він продовжив здійснювати свою трудову діяльність, а з 07 грудня 2021 року до 17 грудня 2021 року перебував на лікарняному, оскільки ДП «Новатор» не забезпечувалися належні умови праці (температурний режим відповідно до пори року).
20 грудня 2021 року головним технологом ДП «Новатор» ОСОБА_2 йому вручено повідомлення про засідання комісії по оптимізації штатних працівників.
На засіданні комісії 20 грудня 2021 року о 14 год. 15 хв. йому усно оголошено перелік вакантних посад, які б він зміг зайняти, однак на вимогу повторно ознайомити з вакантними посадами відмовлено.
28 грудня 2021 року його не допущено до роботи, а пропуск анульовано. Начальник відділу по роботі з персоналом ДП «Новатор» вручила йому трудову книжку із записом № 47 такого змісту: «звільнено за скороченням чисельності працівників, пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), підстава - наказ ДП «Новатор» від 23 грудня 2021 року № 1535-ВПРП».
Разом із трудовою книжкою 28 грудня 2021 року йому вручено витяг із наказу ДП «Новатор» від 23 грудня 2021 року № 1535-ВПРП «Про припинення трудового договору», згідно з яким його звільнено з посади інженера з нормування праці 1 категорії відділу головного технолога, за скороченням чисельності працівників, пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 28 грудня 2021 року. Підставою видачі цього наказу зазначено наказ від 21 жовтня 2021 року № 369, акт від 20 грудня 2021 року № 3, попередження про скорочення від 26 жовтня 2021 року.
ОСОБА_1 зазначав, що з вказаними вище документами, як і з переліком вакантних посад, його не ознайомлювали.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , посилаючись на статті 42, 43, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України, просив суд:
 - визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Новатор» від 23 грудня 2021 року № 1535-ВПРП «Про припинення трудового договору» в частині пункту 3 про його звільнення з посади інженера з нормування праці 1 категорії відділу головного технолога, за скороченням чисельності працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 28 грудня 2021 року;
 - поновити його на посаді інженера з нормування праці 1 категорії відділу головного технолога ДП «Новатор» з 28 грудня 2021 року;
 - стягнути з ДП «Новатор» на його користь середній заробіток з усіма нарахуваннями за період вимушеного прогулу, починаючи з 28 грудня 2021 року і до дати прийняття судового рішення, та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн;
 - допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2022 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2022 року виправлено описку в рішенні від 22 червня 2022 року, викладено перший абзац резолютивної частини в наступній редакції: «Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Новатор» про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу від 23 грудня 2021 року № 1535, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди 100 000,00 грн».
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні, неправомірність дій відповідача щодо звільнення останнього, задання моральної шкоди, видання незаконним наказу, підстави для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не доведені у встановленому порядку позивачем у справі та не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами під час розгляду справи.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 15 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2022 року та ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2022 року залишено без змін.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що звільнення позивача у зв`язку зі скороченням чисельності працівників підприємства проведено з дотриманням вимог чинного законодавства України, а позивач не довів неправомірності дій відповідача щодо його звільнення. Тому відсутні підстави для скасування наказу про звільнення, поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У січні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2022 року, ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2022 року про вправлення описки та постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 листопада 2022 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16, від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц, та постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справах № 742/897/16-ц, № 607/83/16-ц, від 01 лютого 2018 року у справі № 757/25503/15-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 758/5386/15-ц, від 20 серпня 2018 року у справі № 537/1621/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 243/10392/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 572/2429/15-ц, від 17 березня 2020 року у справі № 569/6583/16-ц, від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 755/14564/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційну скаргу мотивовано тим, щосуди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що відповідачем було порушено процедуру ознайомлення позивача з майбутнім вивільненням його з посади у зв`язку із скороченням та не запропоновано всіх наявних вакантних посад на підприємстві.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.
У березні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У березні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив ДП «Новатор» на касаційну скаргу, в якому зазначено, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
21 жовтня 2021 року ДП «Новатор» прийнято наказ № 369 про скорочення чисельності працівників.
26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 повідомлено про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності працівників згідно із наказом ДП «Новатор» від 21 жовтня 2021 року № 369, що підтверджує його підпис на списку працівників на вивільнення по підрозділу № 062 у зв`язку із скороченням чисельності за наказом від 21 жовтня 2021 року № 369.
Крім того, дана обставина підтверджується заявами ОСОБА_1 від 02 листопада 2021 року, 30 листопада 2021 року про надання днів для пошуку роботи у зв`язку із попередженням про скорочення, відповідно до підпункту 3.4.6 пункту 3.4 колективного договору.
Відповідно до підпункту 3.4.6 пункту 3.4 колективного договору у випадку виникнення необхідності звільнення працюючих за скороченням чисельності підприємство бере на себе обов`язок надати працівнику, якого офіційно попередили про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штатів, протягом двох останніх місяців роботи один день на тиждень, вільний від роботи, з оплатою його у розмірі середнього заробітку працівника, в зручний для обох сторін час, для вирішення питань власного працевлаштування.
На виконання умов цього підпункту наказами ДП «Новатор» від 02 листопада 2021 року № 1345 та від 01 грудня 2021 року № 1433 ОСОБА_1 , якого попереджено про скорочення, надано вільний від роботи день для пошуку нової роботи.
28 жовтня 2021 року повідомлено Державний центр зайнятості про вивільнення 28 грудня 2021 року ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», що підтверджують матеріали звітності.
20 грудня 2021 року ОСОБА_1 запрошено на комісію по оптимізації штатних працівників, де йому було запропоновано наступні посади (професії): регулювальник РЕА та приладів; інженер-конструктор (КВ 3); інженер програміст, слюсар сантехнік, шліфувальник, оператор верстатів з програмним керуванням, токар-розточувальник, газорізальник. Однак він відмовився від ознайомлення з вакантними посадами, що підтверджує акт від 20 грудня 2021 року № 3 «Про відмову від підпису». Ознайомлення його з вакантними посадами підтверджують пояснення свідків.
Наказом ДП «Новатор» від 23 грудня 2021 року № 1535-ВПРП «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 звільнено з посади інженера з нормування праці першої категорії відділу головного технолога (підр. № 62), за скороченням чисельності працівників, пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України, 28 грудня 2021 року. підстави звільнення зазначено наказ від 21 жовтня 2021 року № 369, акт від 20 грудня 2021 року № 3, попередження про скорочення від 26 жовтня 2021 року. 
28 грудня 2021 року ОСОБА_1 ознайомлено з витягом із наказу                          ДП «Новатор» від 23 грудня 2021 року № 1535-ВПРП про припинення трудового договору та виплачено вихідну допомогу в розмірі середнього заробітку в розмірі 3 782,61 грн.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи                   (стаття 5-1 КЗпП України). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, з його згоди, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. 
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19, від 22 липня 2021 року у справі № 456/57/20, від 23 липня 2021 року у справі № 766/12805/19, від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
У правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, зазначено, що оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Близький за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року у справі № 6-45цс11 та Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження                        № 11-431асі18).
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та не спростовано позивачем і матеріалами справи те, що 26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності працівників. 
Отже, ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення з посади інженера з нормування праці 1 категорії відділу головного технолога на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 28 грудня 2021 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.
Також з попередженням про звільнення 20 грудня 2021 року ОСОБА_1 запрошено на комісію по оптимізації штатних працівників, де йому було запропоновано наступні посади (професії): регулювальник РЕА та приладів; інженер-конструктор (КВ 3); інженер програміст, слюсар сантехнік, шліфувальник, оператор верстатів з програмним керуванням,                                  токар-розточувальник, газорізальник.
Однак він відмовився від ознайомлення з вакантними посадами, що підтверджує акт від 20 грудня 2021 року № 3 «Про відмову від підпису». Ознайомлення його з вакантними посадами також підтверджують пояснення свідків.
Таким чином, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що ДП «Новатор» належним чином виконало приписи частини другої статті 40 КЗпП України, а відмова ОСОБА_1 із ознайомленням з вакантними посадами свідчить, що при його звільненні відповідачем не допущено будь-яких порушень його прав.
Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із правильним висновком суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про те, що в ДП «Новатор» відбулися зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників. Роботодавець дотримався процедури вивільнення працівника в частині повідомлення про наступне скорочення штату у встановлені законом строки.
Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків щодо застосування норм матеріального й процесуального права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16, від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц, та постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справах       № 742/897/16-ц, № 607/83/16-ц, від 01 лютого 2018 року у справі № 757/25503/15-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 758/5386/15-ц, від 20 серпня 2018 року у справі № 537/1621/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 243/10392/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 572/2429/15-ц, від 17 березня 2020 року у справі № 569/6583/16-ц, від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 755/14564/18, на які заявник посилався у касаційній скарзі, оскільки висновки судів попередніх інстанцій не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження                           № 14-446цс18)).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 403, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2022 року, ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2022 року про виправлення описки та постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                      С. Ф. Хопта
       Є. В. Синельников
       В. В. Шипович