19.04.23
22-ц/812/358/23
Справа №487/3424/20 Головуючий суду першої інстанції – Щербина С. В.
Провадження №22-ц/812/358/23 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И 

19 квітня 2023 року                                                      м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2023 року, ухвалене о 13 год 00 хв під головуванням судді Щербини С. В. в приміщенні суду в м. Миколаєві, за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі – Банк або АТ «Ощадбанк») подало до суду зазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.
18 квітня 2018 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання №622586 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 30 квітня 2020 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 33 221,64 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 23 780,79 грн, заборгованості за простроченими відсотками у сумі 6488,99 грн, комісії у сумі 737,04 грн, пені за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 948,87 грн, пені за несвоєчасне погашення процентів в сумі 600,60 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 430,22 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 147,84 грн, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 53,01 грн та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 34,28 грн.
Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 33 221,64 грн, а також судовий збір в сумі 2102 грн.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

У своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просив відмовити Банку в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що внаслідок шахрайських дій третіх осіб та за відсутності належного контролю з безпеки платіжних операцій з боку працівників позивача з його кредитної картки було здійснено два платежі.
Відповідач зазначав, що після того, як він виявив здійснення банківських операцій, які він не вчиняв, за першої ж можливості повідомив про шахрайській дії працівників Банку та звернувся до правоохоронних органів.
Крім того, ОСОБА_1 звертав увагу на те, що Банком не надано належних та допустимих доказів, які б доводили факт використання кредитних коштів, їх рух, а також особу, якій було перераховано гроші.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2020 року позов Банку було задоволено. З ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто кредитну заборгованість, яка утворилась станом на 30 квітня 2020 року в сумі 33 221,64 грн.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 вищезазначене заочне рішення суду скасоване, а справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2023 року у задоволенні позову Банку відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 особисто не здійснював переказ коштів з власного рахунку, про що повідомив негайно Банк та правоохоронні органи. Позивач протилежного належними доказами не довів. Також він не довів, що ОСОБА_1 було здійснено передачу третім особам особистих даних та інформації щодо його банківської картки.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ «Ощадбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Банк зазначав, що визнання ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні не свідчить про те, що він особисто не здійснював переказ коштів з власного рахунку або не розголошував інформацію за рахунком в результаті використання паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів. 

Узагальнені доводи та заперечення особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

ОСОБА_1 надав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Відповідач вказував, що його телефонна SIM-карта була заблокована шахраями, а тому він не отримував сповіщення Банку про проведені операції на його рахунку, а також не міг зайти у власний електронний кабінет клієнта банку. А тому, твердження позивача про те, що він не забезпечив збереження конфіденційної інформації не враховує зазначених ним обставин.
Крім того, ОСОБА_1 вказував на те, що надані Банком докази не можна вважати достовірними з огляду на те, що виписка по рахунку формувалась позивачем одноособово. У цьому випадку перевірити її без допомоги банку не можливо.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 березня 2023 року справу призначено до розгляду на 19 квітня 2023 року в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

18 квітня 2018 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується заявою про приєднання №622586 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).
У заяві відповідачем зазначено, що він просить підключити основну картку до послуги СМС-інформування до його телефонного номеру.
Виписка по рахунку відповідача та розрахунок заборгованості свідчать, що 28 грудня 2018 року о 21 год 36 хв з карти ОСОБА_1 № НОМЕР_1 здійснено переказ коштів на суму 19 000 грн, та о 21 год 38 хв здійснено переказ коштів в сумі 5650 грн, що не заперечується відповідачем.
29 грудня 2018 року о 12 год 04 хв ОСОБА_1 звернувся до контакт центру Банку з метою блокування його картки, що було здійснено працівниками Банку о 14 год 02 хв у зв`язку з компрометацією (а.с.117). 
Також він письмово 29 грудня 2018 року повідомив АТ «Ощадбанк» про те, що 28 грудня 2018 року о 21 год 23 хв на його мобільний телефон надійшло повідомлення про зміну його SIM-карти. Він вказаних дій не робив. Після звернення до оператора мобільного зв`язку роботу його телефонної картки було відновлено 29 грудня 2018 року після 00 год 01 хв ОСОБА_1 вказував, що 29 грудня 2018 року вночі намагався зайти до додатку Ощад 24, але спроби були невдалими. Тому він зателефонував оператору Банку на номер НОМЕР_2 , повідомивши його про здійснені несанкціоновані банківські операції. Після цього його картки: зарплатна, віртуальна та кредитна були заблоковані (а.с.118).
Того ж дня, ОСОБА_1 звернувся до Заводського відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій вказував, що 28 грудня 2018 року близько 21 год невідома особа шахрайськими діями заволоділа грошовими коштами з банківської картки на суму 24 000 грн, про що о 15 год 26 хв складено протокол про прийняття відповідної заяви (а.с.83-85).
У січні і лютому 2019 року, серпні 2021 року ОСОБА_1 повторно звертався до Банку з заявами, у яких просив АТ «Ощадбанк» перевірити несанкціонований доступ до його персональних даних та фінансові операції з його банківськими картками (а.с.86, 87, 104). 
02 вересня 2021 року АТ «Ощадбанк» повідомило ОСОБА_1 про те, що операції з перерахування коштів з його карткових рахунків були здійснені 28 грудня 2018 року у мережі Інтернет MOBILE BANKING безготівковим шляхом. Кошти були переведені на картку ПАТ «Акцент-банк» НОМЕР_3 (а.с.159). 

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем – особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Пунктами 7, 8, 9 Розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року №705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на те, що АТ «Ощадбанк» не доведено вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, що дали змогу 28 грудня 2018 року ініціювати платіжні операції щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів у загальному розмірі 24 650 грн, що є підставою для притягнення саме його до цивільно-правової відповідальності.
Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 571/841/16-ц (провадження № 61-25606св18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 311/634/18-ц (провадження № 61-1837св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 214/2867/18 (провадження № 61-22931св19), від 27 січня 2021 року у справі № 210/1242/18 (провадження № 61-1556св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544св19).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, районний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
За такого відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду                     м. Миколаєва від 17 січня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                        О. В. Локтіонова

Судді                                                        С. Ю. Колосовський 

               О. О. Ямкова 

Повний текст постанови складено 19 квітня 2023 року.