ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5644/23 Справа № 205/6439/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача:                                        Никифоряка Л.П.,
суддів:                                                 Новікової Г.В., Гапонова А.В.,
за участі секретаря судового засідання         Драгомерецької А.О.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро справу що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступник якого ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, про стягнення безпідставно отриманих коштів, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2023року, головуючий у суді першої інстанції Остапенко Н.Г., -
       
В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2016року  ОСОБА_1  звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 , в якому виклала вимогу стягнути з останнього на її користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 1144906,07грн.
Існування таких вимог позивач пов`язувала із тим, що відповідач 10 грудня 2004року частково за належні ОСОБА_1 кошти в сумі 20000,00доларів США придбав на аукціоні нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 майно, з тим щоб розділити його на чотири рівні частки, одна з яких мала належати позивачу, перевести в житлове та використовувати для проживання. 
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 також посилалась на те, що протягом 2005року вона затратила на проведення капітального ремонту в Спірному майні, ремонтні роботи в частині цього майна, вивіз сміття, благоустрій території грошові кошти в загальному розмірі 25000,00доларів США.
Позивач стверджувала, що ОСОБА_2 не дотримався усної домовленості про розподіл Спірного майна, змінив замки та обмежив їй доступ до цього майна, однак 19 березня 2006року ОСОБА_2 власноруч написав дві розписки на суму 20000,00доларів США та 25000,00доларів США і зобов`язався повернути кошти до 01 серпня - чого не зробив.
Правові підстави для стягнення зазначених коштів в сумі яка еквівалента 45000,00доларам США та на час звернення позивача до суду з позовом становила 1 144906,07грн, ОСОБА_1 вбачала в положеннях статті 1212 Цивільного кодексу України, вказуючи, що відбулось безпідставне збагачення ОСОБА_2 за її рахунок поза підставами передбаченими законом, і таке порушення не може бути усунуто за допомогою інших засобів доказування.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2020року до участі в даній цивільній справі залучено правонаступника відповідача - ОСОБА_3 , та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батову Людмилу Григорівну /том ІІІ а.с.211-212/.

       15 червня 2017 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги просила стягнути в солідарному порядку безпідставно набуті кошти в загальному розмірі 1170670,50грн з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /том ІІ а.с.162-165/.

       В подальшому ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та вимагала стягнути безпідставно набуті кошти в загальному розмірі 1209083,00грн з ОСОБА_3 /том ІІІ а.с.177-185/.

       22 березня 2023року ОСОБА_1 в уточненому позові вимагала стягнути з ОСОБА_3 безпідставно набуті кошти в загальному розмірі 1645587,00грн /том V а.с.137-139/.

       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2023року в позові ОСОБА_1 відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підтвердила тієї обставини, що ОСОБА_2 отримував кошти від ОСОБА_1 . За таких обставин суд вважав, що відсутні правові підстави стверджувати що відповідачем було набуте за рахунок позивача без достатньої правової підстави майно у вигляді грошей про які заявляла позивач. 
Та, згідно висновків суду, факт проведення ОСОБА_1 ремонтних робіт в Спірному майні вартістю підтвердженому експертним висновком в розмірі 42324,12грн, за відсутності позовних вимог про стягнення цих коштів, також не дає підстав для застосування статті 1212 ЦК України і стягнення цих сум. 

З рішенням суду не погодилася позивач ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі остання висловила вимогу про скасування рішення та задоволення позову.
В обґрунтування скарги заявник посилалася на визнання ОСОБА_2 обставин з приводу того, що він брав кошти в ОСОБА_1 на придбання та ремонт Спірного майна в інших судових розглядах.
Також незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягала в тому, що суд невірно тлумачив статтю 1212 ЦК України і не врахував що наведені в позовній заяві обставини вказують саме на те, що ОСОБА_2 набув та зберіг майно без достатніх правових підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечувала проти апеляційної скарги, заявляла що обставини якими позивач обґрунтовувала свої апеляційні вимоги були предметом перевірки суду першої інстанції в рішенні якого дотримано положень чинного законодавства та суд дійшов вірного висновку про те, що позов не доведено і не підтверджено обставин на які позивач посилалася. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 , також пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5 , за відсутності приватного нотаріуса Батової Л.Г. від якої надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

       10 грудня 2004року ОСОБА_2 в Комітету комунальної власності Дніпропетровської міської ради відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» за Договором № 128/А придбав будівлю А-2, підвал під літерою А-2, ганки а, а2 та приямки а2, а3, загальною площею 652,1м2, будівля літера Ж-1 загальною площею 82,9м2 по АДРЕСА_1 /том І а.с.9/.

       Нежитлова будівля (Спірне майно) за Актом приймання-передачі від 04 січня 2005року передана покупцю ОСОБА_2 /том І а.с.18/ та на замовлення власника 12 квітня 2005року виготовлений Технічний паспорт на будівлі та споруди по АДРЕСА_1 /том І а.с.19-24/.

Та Комунальним підприємством 10 лютого 2005року здійснена реєстрація права власності на Спірне майно за ОСОБА_2 /том І а.с.15-17/.
30 серпня 2006року Рішенням Дніпровської міської ради погоджено ОСОБА_2 місце розташування 4-квартирного житлового будинку (з реконструкцією існуючої будівлі) по АДРЕСА_1 /том І а.с.161-175/.

За заявою ОСОБА_1 03 грудня 2016року здійснено оцінку Спірного майна та згідно Висновку про вартість об`єкту оцінки ринкова вартість майна 1555787,00грн /том І а.с.229-266/. 

Звіт про оцінку майна будівлі А-2, підвал під літерою А-2, ганки а, а2 та приямки а2, а3, загальною площею 652,1м2, будівля літера Ж-1 загальною площею 82,9м2 по АДРЕСА_1 містить відомості про ринкову вартість цього об`єкту, що становить 1570096,00грн /том ІV а.с.95-137/.

За іншим Звітом здійсненим на замовлення відповідача вартість Спірного майна 985965,00грн /том ІV а.с.146-158/. 

В Звіті про оцінку ступеню готовності і вартості витрат на ремонт квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 визначена така вартість - 42324,12грн /том ІІІ а.с.58-91/.

Відповідно до Висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 29 липня 2022року ринкова вартість нерухомого майна по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності померлому ОСОБА_2 складає 2836556,00грн /том V а.с.46-65/.

       Матеріали справи містить дві розписки: від 19 березня 2006року за змістом якої ОСОБА_2 дав розписку про те, що він поверне пред`явнику 25000,00доларів США, які брав на будівництво будинку по АДРЕСА_1 до 01 серпня /том І а.с.25/; та від 19 березня 2006року за змістом якої ОСОБА_2 дав розписку про те, що він поверне пред`явнику 20000,00доларів США, які брав на будівництво будинку по АДРЕСА_1 до 01 серпня /том І а.с.26/.

       25 серпня 2016року ОСОБА_1 адресувала ОСОБА_2 вимогу про повернення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 20000,00 та 25000,00доларів США /том І а.с.36-37, 38/.

       Питання щодо визнання розписок недійсними та стягнення боргу за ними вже було предметом судового розгляду в справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за результатами якого постановлено рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2009року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2009року, про відмову в позові та зустрічному позові. Суд дійшов висновку про те, що гроші за розписками не передавались та договір позики між сторонами не укладався /том І а.с.74-77, 78-79/.

       Також позивач ОСОБА_1 зверталася до суду з вимогами про визнання за нею права власності на частину Спірного майна та рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2011року в задоволенні позовних вимог відмовлено через те, що зокрема позивачем ОСОБА_1 не доведено того, що між нею та ОСОБА_2 була досягнута домовленість щодо її участі в купівлі нерухомого майна по АДРЕСА_1 /том І а.с.94-96/.

       Крім того, за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів до ОСОБА_2 , який протягом тривалого часу з 2004року, шляхом шахрайства та зловживання довірою заволодів майном ОСОБА_1 , а саме грошовими коштами в сумі 25000,00доларів США було відкрито кримінальне провадження, яке 13 грудня 2013року було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України /том І а.с.111/; 27 жовтня 2014року постанову про закриття провадження було скасовано прокуратурою, проводилось досудове розслідування за наслідками якого 08 червня 2015року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України /том І а.с.112-115/; після скасування іншою постановою Слідчого відділу Новокадацького відділення поліції від 03 березня 2017року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, яку також було скасовано слідчим суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017року /том ІІ а.с.78, 128/. 

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер /том ІІІ а.с.95/; та у відповідності до Спадкової справи № 72/2018 спадкоємцем майна померлого за заповітом є ОСОБА_3 /том ІІІ а.с.131-147/. 

Відмовляючи в позові суд першої інстанції зробив висновок про те, що не доведено сам факт набуття грошей  ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_1 та відсутні підстави для застосування статті 1212 ЦК України та повернення коштів.

Перевіривши оскаржуване рішення апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального права. 

У даній справі сторони не заперечували обставин складення розписок від 19 березня 2006року та наявність підстав для стягнення коштів позивач пов`язувала саме з даними документальними доказами та її вимога зводилась до стягнення з відповідача на її користь коштів у загальному розмірі 45 000,00 доларів США, як безпідставно набуте майно на підставі статті 1212 ЦК України.

Частина перша статті 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 1212 ЦК України передбачає такі умови для даного виду позадоговірних зобов`язань: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Отже сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення. 

Заразом відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права позивач підстави отримання відповідачем грошей в сумі 45000,00доларів США пов`язувала із усною домовленістю від якої відповідач відмовився.

Положення частини першої статті 1212 ЦК України звужують застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією з сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.
Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 ЦК України. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто немає правової підстави для передання коштів у момент такого передання, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України.

За конкретних обставин цієї справи розписки, якими позивач обґрунтовувала факт отримання її коштів з боку відповідача недійсними не визнані, більше того в ході судового розгляду в справі про визнання розписок недійсними та стягнення боргу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 суд дійшов висновку про те, що гроші за розписками не передавались та договір позики між сторонами не укладався /том І а.с.74-77, 78-79/.

Отже зазначені обставини є встановленими, оскільки виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які є підставою для звільнення від доказування відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними /ті самі особи або особа/ і об`єктивними /предмет спору, предмет доказування/ межами, за якими обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отож, вірні висновки суду першої інстанції про те, що у відповідача не виникло зобов`язання повернути грошові кошти в розмірі 45000,00доларів США, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, так як позивачем не доведено що відповідач взагалі отримав такі кошти. Згідно з текстом обох розписок вони не містять посилань не тільки на правову підставу передання спірних коштів (лише мету), а і відомостей від кого ці кошти надавались і щодо порядку і строку  їх повернення.

Ключові аргументи  ОСОБА_1  з приводу того, що  ОСОБА_2 отримав кошти для придбання на користь позивача частини Спірного майна, висунуті заявником в їх апеляційній скарзі, не підтверджені в жодний спосіб, також у матеріалах справи немає доказів того, що відповідач вчиняв, а позивач приймала виконання будь-яких дій чи робіт, пов`язаних з придбанням чи реконструкцією Спірного майна, що давало б підстави оцінювати спірні правовідносини як договірні за відсутності письмового договору. 

Визначальним у даній справі є не безпосередньо вид чи характеристика правових підстав для набуття коштів, а саме підтвердження обставин щодо самого факту такого набуття, після чого їх можна було б розцінювати як умову для застосування статті 1212 ЦК України.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). 

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. 

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). 

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 

Доказів того, що між сторонами існували якісь правовідносини, що вказують на дружні, родинні стосунки та можливість усної передачі спірних коштів, у матеріалах справи немає. Ніщо не вказує на те, що мало місце вираження волі  ОСОБА_2 на отримання коштів від ОСОБА_1 і щодо того, що відбулось вчинення певних дій, складання та підписання письмового правочину чи було втілення волі в іншому вираженні. 

Тож апеляційний суд, з огляду на факти справи, доводи сторін і свої висновки не знаходить підстав, щоб дійти іншого висновку в цій справі. Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -         
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2023року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 червня 2023року.

Судді: