Номер провадження: 22-ц/813/1137/23 
Справа № 523/4926/20
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Стахова Н. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  Стахової Н.В.,
суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,
за участю 
секретаря судового засідання Мокана В.В.
представника відповідача Кудрявцева І.А. 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року, ухваленого у складі судді Дяченка В. Г., в приміщенні того ж суду, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про нецільове витрачання аліментів,
ВСТАНОВИВ:

       У березні 2020 року   ОСОБА_2   звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_3 , про нецільове витрачання аліментів. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки зі всіх видів заробітків щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 липня 2016 року і досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач зазначає, що за 2019 рік з нього утримано аліментів в розмірі 58713,81 грн, за січень та лютий 2020 - 7933,50 грн, всього 66647 грн, а за період з січня 2019 по січень 2020 року - 65202 грн, загальна сума утриманих аліментів становить 131849 грн. Станом на 02 вересня 2020 року з нього продовжують утримувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму. Вважає, що відповідачка витрачає стягнуті з нього аліменти не за призначенням, бо веде розважальний спосіб життя, а він позбавлений права контролювати витрати аліментів. 
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив, після збільшення позовних вимог, зобов`язати ОСОБА_2 внести всю суму, утриманих з нього аліментів, в розмірі 167397 грн на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з наступного дня після ухвалення рішення у справі. 
Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 18 березня 2021 року в задоволені позовних вимог відмолено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що він є платником аліментів, оскільки з 09 червня 2020 року з нього продовжувалося стягнення аліментів. У період з 01 січня 2019 року по 30 жовтня 2020 року загальна сума утриманих з нього аліментів складає 185976 грн. Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що донька не проживає разом зі своєю матір`ю, проте саме відповідачка отримує аліменти. Оскільки остання проживає з іншим чоловіком, в нього є сумнів, що аліменти витрачаються на доньку. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кудрявцев І.А., зазначає, що рішення є законним та обґрунтованим, доводи скаржника не спростовують правильних висновків суду, оскільки після 20 квітня 2020 року з позивача стягується заборгованість за аліментами. Доказів нецільового витрачання аліментів, позивачем не надано, Органом опіки і піклування у здійсненні контролю за цільовим витрачанням аліментів позивачу було відмовлено через наявну заборгованість зі сплати аліментів у нього. 
В судове засідання сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.
Представник відповідача Кудрявцев І.А. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, надав пояснення аналогічні доводам викладеним у відзиві на апеляційну скаргу. 
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі.
Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що внесення аліментів на особистий рахунок дитини можливе за позовом платника лише по аліментам, які будуть стягуватися з платника аліментів у подальшому після ухвалення рішення суду, а не суми вже утриманих аліментів за минулий час, що суперечить ст. 186 СК України. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту нецільового витрачання аліментів відповідачем.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.
За змістом ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтями 180,181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст.186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Отже, суд може прийняти рішення про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, якщо вони витрачаються не за цільовим призначенням. 
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1,2 ст.77 ЦПК України).
Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З матеріалів справи убачається, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки зі всіх видів заробітків щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 липня 2016 року і досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З листа Суворовської районної адміністрації від 19 лютого 2019 року № Д-134 вбачається, що позивачу було відмовлено у здійсненні контролю за цільовим витрачанням аліментів, у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів. 
Згідно постанови старшого державного виконавця від 09 червня 2020 року станом на день повноліття дитини, на 20.04.2020, залишок боргу ОСОБА_2 за аліментами склав 29895,82 грн.
Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції, виходячи зі змісту ст. 186 СК України, обґрунтовано вважав, що у разі встановлення факту нецільового витрачання аліментів, внесення частини розміру аліментів на особистий рахунок дитини можливий за позовом платника аліментів, які будуть стягуватися у подальшому, а не утриманої суми аліментів, яка вже стягнута з відповідача. 
Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту нецільового використання відповідачем аліментів.
Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375, 381-384,389,390 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції. 
Дата складення повного тексту постанови - 12 травня 2023 року.
Головуючий                                                                         Н.В. Стахова
Судді                                                                           О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова