КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 753/19773/21	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1976/2023	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Курічова В.М.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.	 	
 
18 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді:  Семенюк Т.А.
Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,
при секретарі - Максюк І.Г., 
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві, справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах  ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року в справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Дарницький районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві, про встановлення факту постійного проживання на території України,-
 
В С ТА Н О В И В :
 
У вересні 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 на території України включно до 24.08.1991 року, посилаючись в обґрунтування на те, що заявниця народилась хлопчиком ІНФОРМАЦІЯ_1 в США, (та мала ім`я при народженні - ОСОБА_3 ; батько: ОСОБА_4 , громадянин Куби, мати: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) Факт народження ОСОБА_3 зареєстровано в посольстві СРСР в США. З 09.05.1987 по 10.07.1992 ОСОБА_3 разом з батьками проживав у м. Сімферополь, Кримська обл., УРСР. В 1996 його усиновили ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у зв`язку з чим його прізвище, ім`я та по батькові було змінено на - ОСОБА_8 . В подальшому ім`я було змінено на « ОСОБА_2 » внаслідок гендерної орієнтації та фактичного перебування у шлюбних відносинах з ОСОБА_9 .
Заявниця є громадянкою Сполучених Штатів Америки, однак має намір оформити громадянство України за територіальним походженням, тому представник просить установити факт її проживання на території України включно до 24.08.1991.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги заяви в повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що документом, що підтверджує факт постійного проживання заявниці до 24.08.1991 року на території СРСР є адресний листок вибуття, виданий відділом УФМС Росії по Республіці Крим в Центральному районі м. Сімферополь 07.10.2020 року, проте цей документ не створює правових наслідків, але містить дані про обставини, які потребують доказування, що робить цей документ письмовим доказом для суду в розумінні положень ч. 1 ст. 95 ЦПК України.
Щодо посилання суду першої інстанції в рішенні на різний зміст двох довідок з дитячого будинку під одним номером і однією датою, зазначає, що якщо у суду або у заінтересованої особи ця довідка викликала сумніви в її достовірності, допустимості або належності суд або заінтересована особа мали з`ясувати певні питання в судовому засіданні та при наявності у них сумнівів надати представнику заявниці можливість скористатись своїми правами передбаченими ст.77 ЦПК України, але судом ніяких питань не ставилось , а клопотання про долучення до матеріалів справи копії другої довідки було задоволено.
22 листопада 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_10 в інтересах ДМС України, в якому представник заінтересовую особи просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення є законними, обґрунтованими та ухвалено судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що згідно посвідчення особи № НОМЕР_1, переклад якого з англійської на українську мову посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 5002, вбачається, що, заявницею є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 112-114);
- з ордеру Моніторингової місії з прав людини в Україні про проведення правової експертизи про встановлення факту народження від 20.10.2020 вбачається, що факт народження ОСОБА_2 на території Сполучених Штатів Америки є легітимним; належність до громадянства Російської Федерації не виявлено; належність до громадянства України за територіальним походженням виявлено; зв`язки з Україною і родинних і сімейні зв`язки за допомогою фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_9 , який є етнічним українцем, вважається легітимним (а.с. 108-111).
- з афідевіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 5004 вбачається, що ОСОБА_2 отримано Ордер моніторингової місії ООН з прав людини в Україні про проведення правової експертизи про встановлення факту народження ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.115-118).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у справі відсутні докази, які б підтверджували факт постійного проживання заявниці  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки США, на території України включно до 24.08.1991 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8)смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Таким чином, справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій, а також невизначення законом іншого порядку їх встановлення.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
У п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Згідно п. 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
У відповідності до ст. 6 Закону України «Про громадянство України» іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України», яке набувається:
1)за народженням;
2)за територіальним походженням;
3)внаслідок прийняття до громадянства;
4)внаслідок поновлення у громадянстві;
5)внаслідок усиновлення;
6)внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя;
7)внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки;
8)у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини;
9)внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства;
10)за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Представник заявниці як докази на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_2 станом на 24.08.1991 на території України надає такі документи:
- оригінал адресного листка вибуття, виданий «Отделом УФМС России по Республике Крым в Центральном районе г. Симферополя» - про те, що « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пол. жен., гражданство Украина, США, была зарегистрирована с 09.05.1987 до 10.07.1992 по месту жительства по адресу: АДРЕСА_1 ; орган регистрации ОУФМС России по Республике Крым в Центральном р-не г. Симферополя 910-002; выбыл: ГДР (Германская Демократическая Республика); снят с регистрационного учета 07 октября 2020 года (а.с. 102);
- оригінал довідки про народження, яку видано 01.09.2020 «Отделом записи актов гражданського состояния города Симферополя Департамента записи актов гражданського сотояния Министерства юстиции Республики Крым» про те, що «В органе записи актов гражданского состояния имеется запись акта о рождении от 10 июля 1985 г., которую составило Посольство СССР в США, о том, что ребенок ОСОБА_3 родился ІНФОРМАЦІЯ_4 в США, штат Нью-Йорк, г. Нью-Йорк. Отец: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , гражданин Кубы, национальность кубинец; мать: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , гражданка СССР, национальность русская. После усыновления ФИО ОСОБА_12 -Барского изменены на ОСОБА_8 , место рождения изменено - г. Москва, РСФСР. По причине гендерной ориентации изменены ФИО с ОСОБА_8 на ОСОБА_2 . Фамилия изменена на после заключения брака на територии США с ОСОБА_13 (а.с. 103);
- оригінал архівної довідки вих. № 12, яку видано 02.10.2021 за підписом начальника архіву та ректора «МБДОУ №2 «Звездочка» г. Симферополя муниципального образования городской округ г. Симферополя Министерства образования и науки Российской Федерации» про те, що «В документах архива значится, что ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженка города Нью-Йорка, США, проживавшая по адресу: АДРЕСА_2 посещала Детский сад АДРЕСА_3 ) в период с сентября 1989 по март 1992 года. Приказы: О зачислении № 26 от 29.08.1989, Об отчислении № 43 от 01.03.1992. Основание: фонд 2718, вяз.№ 4, арх. № 17» (а.с. 104).
- а також копію архівної довідкивих. № 12, яку видано 02.10.2021 за підписом начальника архіву та ректора «МБДОУ №2 «Звездочка» г. Симферополя муниципального образования городской округ г. Симферополя Министерства образования и науки Российской Федерации» про те, що «В документах архива значится, что ОСОБА_2 по рождению  ОСОБА_14 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженка города Нью-Йорка, США, проживавшая по адресу: АДРЕСА_2 посещала АДРЕСА_3 ) в период с сентября 1989 по март 1992 года. Приказы: О зачислении № 26 от 29.08.1989, Об отчислении № 43 от 01.03.1992. Основание: фонд 2718, вяз.№ 4, арх. № 17».
Отже, у цій довідці додатково містяться ще два абзаци, а також змінено зміст довідки (копія на а.с. 134 (зворот).
Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2017 року №9-697/0/4-17 вказано, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprusv. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilaєcu and others v. Moldova and Russia»)документи, видані органами та установами (зокрема лікувальними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 2571 ЦПК України (в редакції ЦПК України станом на 11 квітня 2017 року - «Стаття 2571. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України).
Отже, покладення в основу рішення суду як доказів документів, що видані органами та установами, які знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою, можливе лише у виняткових випадках, які стосуються встановлення не будь-яких юридичних фактів, а лише факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, (видані, зокрема, лікувальними закладами).
В судовому рішенні суд першої інстанції вірно вказав, що дана справа не стосується встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, а документи, які надав представник заявниці, видані саме органами окупаційної влади, а не лікувальними закладами, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що вказані докази є недопустимими.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що в суді апеляційної інстанції представник заінтересованої особи подала до суду докази щодо статусу та реєстрації юридичної особи ДНЗ №2 «Зірочка» (АРК, м. Сімферополь, Київський р-н, вул. Гаспринського) згідно яких датою державної реєстрації вказаного дошкільного навчального закладу є 22 грудня 2003 року. 
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд першої інстанції оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності дійшов правильних висновків про те, що відсутні докази, які б підтверджували факт постійного проживання заявниці  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки США, на території України включно до 24.08.1991 року.
Буд-яких інших доказів, які б підтверджували факт постійного проживання заявниці  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки США, на території України включно до 24.08.1991, ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надано.
Враховуючи наведе, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст виготовлено 04 травня 2023 року.

Головуючий

Судді