КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2469/2023                                             

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            30 березня 2023 року                                                                м. Київ
                                                                                                                Справа № 758/14745/13-ц
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.,    
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року, постановлену  у складі судді Головчака М.М.,
у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на постанову начальника Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попка Володимира Вікторовича від 10 червня 2021 року про перевірку виконавчого провадження № НОМЕР_1,
 
встановив:
 
У липні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову начальника Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попка В. В. від 10 червня 2021 року про перевірку виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року у задоволенні скарги  ОСОБА_1  відмовлено.
 
Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити,  посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції  норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на безпідставність висновків суду про те, що правомірність стягнення виконавчого збору буде вирішуватись відповідним адміністративним судом. Вказує, що він звернувся до суду із скаргою на постанову начальника відділу, що фактично і стала підставою для стягнення з нього виконавчого збору. В іншому скарга ґрунтується на підставах, яки були вказані при зверненні до суду, зокрема, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з постановою начальника органу виконавчої служби в частині відсутності підстав для стягнення виконавчого збору з огляду на положення Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на дату прийняття постанови про повернення виконавчого документа та відсутності факту стягнення сум та порушення строків виконавчого провадження щодо прийняття постанов та їх виконання.
Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року скасовано, провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 закрито та роз`яснено, що розгляд справи належить до юрисдикції адміністративного суду.
Постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року скасовано, справу направлено до апеляційного суду для продовження розгляду.
 
В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила ухвалу суду скасувати. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372  ЦПК України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представника скаржника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  виходячи з наступного.
 
Звертаючись до суду зі даною скаргою, скаржник посилався на те, що 13 травня 2015 року державним виконавцем Вишгородського відділу  ДВС Ільницьким І.В. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа № 758/14745/13-ц, виданого 06 квітня 2015 року Подільським районним судом міста Києва, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 141 846,39 доларів США. 
14 травня 2018 року державним виконавцем Вишгородського відділу ДВС Дороніною В.О. виконавчий лист № 758/14745/13-ц повернуто стягувачу. При цьому, у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 кошти з боржника фактично не стягувались.
 У постанові начальника  Вишгородського відділу ДВС Попка В.В. від 10 червня 2021 року про перевірку виконавчого провадження № НОМЕР_1, зокрема, зазначено:
1. визнати дії державного виконавця Дороніної В.О. при виконанні виконавчого провадження № НОМЕР_1, такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
2. головному державному виконавцю Вишгородського відділу ДВС Мовчун Т.С. привести у відповідність до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження № НОМЕР_1, шляхом винесення постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з ОСОБА_1 і виведення їх в окреме виконавче провадження.
3. зняти з майна ОСОБА_1 накладені раніше у виконавчому провадженні № НОМЕР_1  обтяження.
Заявник вважав, що у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору при поверненні виконавчого документа стягувачу, оскільки за виконавчим листом № 758/14745/13-ц у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з боржника кошти фактично не стягувались, а на момент повернення виконавчого документу стягувачу у вказаному виконавчому провадженні виконавчий збір міг стягуватися у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої з боржника суми.
Крім того, зобов`язання державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та виведення їх в окреме виконавче провадження через три роки після повернення виконавчого документа стягувачу є порушенням встановленого законом строку.
З цих підстав ОСОБА_1 вважав, що постанова начальника Вишгородського відділу ДВС Попка В.В. від 10 червня 2021 року про перевірку виконавчого провадження № НОМЕР_1 є неправомірною та підлягає скасуванню.
 
Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що начальник Вишгородського відділу ДВС Попок В.В. діяв в межах своїх повноважень та  відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким йому надано право здійснювати контроль за діями та рішеннями державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження.
Оскільки зі змісту скарги, наданих в судовому засіданні пояснень
ОСОБА_1 та його представника - адвоката Бобровської К. О. вбачається незгода з рішенням головного державного виконавця Вишгородського відділу ДВС Мовчун Т.С. про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, суд вважав, що встановлення відсутності у державного виконавця правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору - це прерогатива суду під час розгляду адміністративного позову щодо визнання протиправною постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.
З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги колегія суддів погоджується, оскільки висновок суду відповідає матеріалам справи, зроблений з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13 травня 2015 року державним виконавцем Вишгородського відділу ДВС Ільницьким І.В. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа № 758/14745/13-ц, виданого 06 квітня 2015 року Подільським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 141 846,39 доларів США.
14 травня 2018 року державним виконавцем Вишгородського відділу ДВС Дороніною В.О. виконавчий лист № 758/14745/13-ц повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із поданою стягувачем заявою про повернення виконавчого документа.
10 червня 2021 року начальником Вишгородського відділу ДВС Попок В.В. винесено постанову про перевірку зазначеного виконавчого провадження та вирішено:
1. Визнати дії державного виконавця Дороніної В О. при виконанні виконавчого провадження № НОМЕР_1 такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
2. Головному державному виконавцю Вишгородського відділу ДВС
Мовчун Т. С. привести у відповідність до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження № НОМЕР_1, шляхом винесення постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з ОСОБА_1 і виведення їх в окреме виконавче провадження.
3. Зняти з майна ОСОБА_1 накладені раніше у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 обтяження.
Вказана постанова мотивована тим, що перевіркою встановлено порушення державним виконавцем Дороніною В.О. вимог пункту 3 статті 37 та пункту 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» щодо своєчасності зняття арешту з майна, а також порушенні вимоги пункту 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.
Зі змісту скарги  та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує постанову начальника Вишгородського відділу ДВС Попка В.В. від 10 червня 2021 року про перевірку виконавчого провадження № НОМЕР_1.
 
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Отже, право на звернення зі скаргою на дії державного виконавця, а так само порядок розгляду такої скарги та постановлення судом ухвали пов`язані із наявністю судового рішення, ухваленого відповідно до  вимог ЦПК України, та примусовим виконанням такого рішення.
 
Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.
Частиною 3 ст. 74  Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Відповідно до п.п. 1,2 Розділу XII  Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції №512/5 від 02.04.2012 року, з відповідними та змінами та доповненнями (в редакції станом на 10.06.2021 року), перевірити законність виконавчого провадження мають право, зокрема, :
начальник відділу примусового виконання рішень в районі міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі;
начальник управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані;
начальник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі;
начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.
Посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.
Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому, пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова (п. 7 розділу XII Інструкції).
Отже з викладеного вбачається, що начальник відділу державної виконавчої служби має право здійснювати перевірку виконавчих проваджень, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі. 
 
Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на подану до суду скаргу ОСОБА_1 , начальник відділу Попок В.В. посилався на те, що постанова начальника Вишгородського відділу ДВС Попка В.В. від 10 червня 2021 року про перевірку виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 10.06.2021 року була винесена за результатами розгляду адвокатського звернення представника заявника, яке надійшло на електронну адресу відділу виконавчої служби 07.06.2021 року і відповідно до якого була проведена перевірка виконавчого провадження № НОМЕР_1 (а.с. 23-30).
Факт звернення представника боржника з адвокатським зверненням підтверджував скаржник та його представник під час розгляду справи в суді першої інстанції та її перегляду судом апеляційної інстанції   та вказував, що  скаржник у цьому зверненні оскаржував бездіяльність державного виконавця щодо нескасування арешту з майна боржника при прийнятті постанови про повернення виконавчого листа стягувачу у 2018 році.  
 
Враховуючи вищевикладене, начальник Вишгородського відділу ДВС Попок В.В. мав право здійснювати перевірку виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 758/14745/13-ц, виданого 06 квітня 2015 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 141 846,39 доларів США, що перебувало на виконанні у цьому відділі.
 
Встановивши, що ОСОБА_1 оскаржує постанову начальника Вишгородського відділу ДВС Попка В.В. від 10 червня 2021 року про перевірку виконавчого провадження № НОМЕР_1, якою надана вказівка про приведення у відповідність до Закону України «Про виконавче провадження» виконавчого провадження № НОМЕР_1, шляхом винесення постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з ОСОБА_1 і виведення їх в окреме виконавче провадження, та про зняття обтяжень з майна ОСОБА_1 , накладених раніше у ВП № НОМЕР_1,   тобто не постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки начальник відділу діяв в межах своїх повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», згідно з яким йому надано право здійснювати контроль за діями та рішеннями державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, а також перевірку виконавчих проваджень, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі, що передбачено Інструкцією з організації примусового виконання рішень.
 
Доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з постановою начальника органу виконавчої служби в частині відсутності підстав для стягнення виконавчого збору та відсутності факту стягнення сум та порушення строків виконавчого провадження щодо прийняття постанов та їх виконання, колегія суддів відхиляє, оскільки у даній скарзі, поданій в порядку ст. 447 ЦПК України, ОСОБА_1 просить скасувати саме постанову начальника Вишгородського відділу ДВС Попка В.В. від 10 червня 2021 року про перевірку виконавчого провадження № НОМЕР_1,   тоді як даною постановою безпосередньо  питання про стягнення виконавчого збору не вирішене.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Частиною 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції станом на день винесення постанови від 14 травня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу) , у  разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим  Законом.
Відповідно до ч. 2  ст. 27 вказаного Закону ( в редакції станом на  день винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14 травня 2018 року)  виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Законом № 2475-VIII від 03.07.2018, що набув чинності 28 серпня 2018 року, до частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» було внесено зміни, а саме: слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».
Отже, з 28 серпня 2018 року редакція вказаної норми є наступною: «Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.»
 
Разом з тим, як вбачається зі змісту постанови начальника відділу ДВС від 10.06.2021 року про перевірку  виконавчого провадження, у ній зазначені лише правові підстави для вирішення питання щодо стягнення виконавчого збору ( ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження) та вказівка державному виконавцю  винести постанову про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, відтак,  виконання  цієї вказівки залежить  від змісту матеріалів виконавчого провадження та положень ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідній редакції.
 
Таким чином, судом першої інстанції правильно в оскаржуваній ухвалі зазначено, що правомірність стягнення виконавчого збору може бути предметом вирішення відповідним адміністративним судом при оскарженні постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 14 червня 2021 року.
Отже, доводи апеляційної скарги  в цій частині колегія суддів також відхиляє, оскільки начальник відділу діяв в межах своїх повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», здійснивши перевірку виконавчого провадження № НОМЕР_1, що проведена за адвокатським зверненням представника  скаржника, за результатами якої 10 червня 2021 року винесено постанову, якою визнано дії державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки зазначені у ній питання при поверненні виконавчого документа стягувачу вирішені не були. 
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що начальником Вишгородського відділу ДВС не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», відповідно, дії начальника відділу щодо здійснення перевірки виконавчого провадження № НОМЕР_1 та винесення 10 червня 2021 року постанови про її проведення були законними та правомірними, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять правових обґрунтувань щодо порушення начальником відділу  Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення перевірки виконавчого провадження НОМЕР_1, проведеної за адвокатським зверненням представника скаржника, та винесення постанови від 10 червня 2021 року про перевірку виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375-379, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.  
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року - залишити без змін.   
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови складено 08 травня 2023 року.

  Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                      Махлай Л.Д.
                                                                                                         
                                                                                                         Немировська О.В.