КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 755/15622/21
провадження № 22-ц/824/3918/2023
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
15 травня  2023 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т.А., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року в складі судді Винниченко Л. М.,
встановив:
 
26.08.2021 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)  звернулося до суду з позовом, в якому просило  стягнути зі ОСОБА_1   заборгованість  за кредитним договором  про надання  банківських  послуг  № б/н  від 23.09.2019 в розмірі 210 178,92 грн  станом на 19.07.2021, яка складається  з: 111 902,21  грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 67 943,79 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;   8 812,65 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 21 520,27 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Позовні  вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н  від 23.09.2019.
Відповідач  при підписанні  анкети-заяви  підтвердив свою згоду  на  те, що  підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Відповідачу  було відкрито  кредитний рахунок  та встановлено  початковий кредитний ліміт  у розмірі,  що  зазначеній  в довідці про зміну  умов кредитування  та обслуговування  картрахунку. 
Відповідача,  ознайомившись  з умовами  обслуговування  кредитних карток  та підписавши паспорт споживчого  кредиту від  23.09.2019,отримав  картку типу:  преміальна  картка  World elite кредитний ліміт до  400 000  грн.
АТ КБ  «ПриватБанк»  свої зобов`язання  за договором  виконав в повному обсязі, надав  відповідачу  можливість  розпоряджатись  кредитними коштами на  умовах, передбачених  договором. 
Відповідач не  надав своєчасно грошові  кошти для погашення  заборгованості, що  має  відображення  у розрахунку  заборгованості за договором.    
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1    на користь АТ КБ «ПриватБанк»  заборгованість за кредитним договором від 23.09.2019 станом на  19.07.2021  у розмірі 179 846 грн.  В іншій частині позову  відмовлено.  Вирішено питання  розподілу  судових  витрат.
11.11.2022 представник АТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н. В. подала  апеляційну  скаргу,  в якій просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення  заборгованості  за нарахованими відсотками в розмірі  8 812, 65 грн  та простроченими відсотками  в розмірі  21 520,27 грн,  ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.  В іншій частині рішення залишити без змін.  Стягнути з відповідача судові витрати.
Свої доводи мотивує тим, що  основними вимогами  банку до  боржника  за кредитним договором   є  повернення наданих кредитних коштів та отримання  відсотків за  їх користування,  і ця умова  є  істотним фактором  при наданні  кредитних коштів.
Встановивши,  що  банк  надав відповідачу  кредит, а відповідач  його не  повернув,  суд першої  інстанції не  мав жодних підстав відмовляти  у стягненні  відсотків по кредиту,  враховуючи  погоджений сторонами розмір  базової  процентної ставки за користування  кредитом,  про  що  зазначено  в Паспорті  споживчого  кредиту від  23.09.2019, підписаному   відповідачем.  Паспорт є належним доказом  по  справі,  в якому зазначено:  процентна ставка : у пільговий період 0,00001%  річних, поза межами пільгового  періоду 37,2 %  річних  (3,1% на  місяць); процентна  ставка, яка застосовується  за невиконання  зобов`язання щодо   повернення  кредиту  - подвійна %  ставка (74,4% річних); передбачено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення.
Тобто,  сторонами були досягнуті  усі істотні  умови кредитування  та розрахунок заборгованості здійснено  банком  на  підставі узгоджених  сторонами умов кредитування.
Суд першої інстанції вийшов за межі вимог частин  першої, другої,  п`ятої  статті  12 ЦПК України, оскільки спростував доводи позивача щодо факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування, при тому, що відповідач участі у справі не брав і будь-яких заперечень не подавав.
Відзиву на  апеляційну  скаргу  відповідачем  надано не було.
Відповідно до положень частини 1 статті  369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом  встановлено,  що 23 вересня 2019 року між  АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1  укладено  договір  б/н,  згідно  з  умовами  якого  відповідач отримав кредит у вигляді  встановленого  кредитного  ліміту на картковий рахунок,  шляхом  підписання анкети-заяви  про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
У анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послугу ПриватБанку ОСОБА_1   підтвердив, що ця анкета-заява  разом  з Умовами і Правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг на підставі ст.  634 ЦК  України.  Із заяви, підписаної відповідачем, вбачається, що він  ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, довідкою  про систему гарантування  вкладів  фізичних осіб,  які розміщені  на  офіційному сайті  банку,   пам`яткою клієнта,  тарифами   та отримав їх примірник (шляхом самостійного роздрукування)  в електронній  формі шляхом  власноручного  підписання  цифровим підписом та направленням  повідомлення  про  одержання). Погодився зі збільшеним строком  позовної давності,  зазначеним в Умовах  та правилах та з тим,  що  зміни До Умов та правил   вносяться  банком  щомісяця в односторонньому порядку,   а у випадках, коли одностороннє внесення змін  неможливо,  банк  повідомляє про внесені зміни  шляхом  використання  визначених  Умовами та правилами каналів зв`язку.  
До кредитного договору банк додав  Паспорт споживчого  кредиту, витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum,  World Black Edition,  World Elite, Infiniti, Visa Signature, витяг  з Умов та Правил надання  банківських  послуг.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту № б/н  від 23.09.2019  встановлено,  що станом  на  19.07.2021  заборгованість  відповідача  становить  210 178,92 грн, яка складається  з: 111 902,21  грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 67 943,79 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;   8 812,65 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 21 520,27 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Ухвалюючи рішення  про   часткове  задоволення  позову,  суд  першої інстанції виходив з того,  що  вимоги позивача про стягнення  179 846  грн заборгованості за тілом  кредиту є обґрунтованими.
Рішення суду першої  інстанції  у вказаній частині   сторони не  оскаржують, а тому  воно  не  є предметом апеляційного перегляду відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що надані  позивачем Тарифи не можуть  бути належним доказом, оскільки  їх зміст повністю залежить від  волевиявлення  банку.    Наданий банком паспорт споживчого кредиту також не може бути прийнятий як належний та допустимий доказ у справі, у зв`язку з тим, що зі змісту цього паспорту вбачається, що інформація, зазначена у ньому, зберігає чинність та є актуальною лише в період з 23.09.2019 року до 08.10.2019 року, однак позивач просить стягнути заборгованість станом на 19.07.2021
Колегія суддів  погоджується  з висновками суду  першої інстанції, виходячи з наступного.  
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів,  тип процентної ставки ( фіксована  або  змінювана)  та порядок їх сплати за кредитним  договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення  договору. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала у борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами за період з 23 вересня  2019  року по 19 липня 2021 року.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (www.privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.
Колегія суддів вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). 
Доводи позивача  про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом спростовуються  наступним. 
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). 
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), на яку, як на підставу касаційного оскарження, посилався заявник, а також від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов`язань за кредитним договором на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.
Проте, стороною позивача не зазначено у позовній заяві та не доведено належними та допустимими доказами під час розгляду справи обставини та умови, що стосуються правомірності  нарахування заборгованості за відсотками.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Виходячи з викладеного, колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог у частині стягнення заборгованості за відсотками.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України,  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни  залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку  не  підлягає, крім випадків,  зазначених  у  п.  2 ч. 3 ст. 389  ЦПК  України.
 
Суддя-доповідач                                                                       Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                         І.  М. Рейнарт  
 
                                                                                                   Т.  А. Семенюк