ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження № 22-ц/821/874/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 711/4201/22 Категорія: 308010000 	Скляренко В.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

секретар: Пойнер В.В.,

учасники справи: 

позивач – Черкаська міська рада;

відповідачі – ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 ;

третя особа – Служба у справах дітей Черкаської міської ради;

особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2023 року у справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про виселення та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в :

       У серпні 2022 року Черкаська міська рада звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про виселення та зняття з реєстрації.
       В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірне житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 належить до державного житлового фонду і не приватизоване. Відповідач ОСОБА_1 вселився у таке житло з дозволу наймача ОСОБА_3 , а пізніше самостійно зареєстрував у помешканні і свою неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 квартиронаймач ОСОБА_3 померла, а відтак після її смерті припинився договір піднайму, на підставі якого відповідачі вселилися в таку квартиру. На теперішній час відповідачі, як тимчасові жильці, втратили право користування квартирою, але в добровільному порядку відмовляються виселятися та зніматись з реєстраційного обліку, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом.
       Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2023 року позовні вимоги Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про виселення та зняття з реєстрації – задоволено.
Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі.
Компенсовано Черкаській міській раді за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, суму сплаченого ним судового збору шляхом повернення на користь Черкаської міської ради за рахунок коштів Державного бюджету України суми судового збору в розмірі 4 962 грн., сплаченого за платіжним дорученням №157 (внутрішній номер 223621453) від 17.08.2022.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що відповідач ОСОБА_1 набув право користування спірним житлом на умовах, що передбачені законом для тимчасових мешканців, оскільки він не є членом сім`ї основного наймача і вселився до спірного житла без згоди наймодавця, яким в даному випадку виступає позивач. За таких обставин право користування ОСОБА_1 та його доньки спірним житлом є похідним і залежить від права користування таким житлом основного наймача, а відтак обмежується строком договору найму щодо спірного житла, укладеним із ОСОБА_3 , на підставі виданого їй ордеру. При цьому, враховуючи, що ОСОБА_1 вселився у спірне житло за згодою ОСОБА_3 , якою не передбачалась необхідність внесення ОСОБА_1 плати за користування таким житлом, то правовий статус ОСОБА_1 у такому житлі визначається виключно на умовах, визначених законом для тимчасових мешканців, а відтак положення законодавства які регулюють правовідносини з договорів піднайму в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки договір піднайму житла є оплатним (ст. 95 ЖК, ч. 2 ст. 823 Цивільного кодексу України).
Суд першої інстанції зазначив, що договірні правовідносини припиняються у випадку смерті фізичної особи, оскільки в такому випадку припиняється цивільна правоздатність фізичної особи (ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України). З огляду на зазначене, право ОСОБА_3 на користування спірним житлом, як і укладений нею договір найму такого житла, припинилося з моменту її смерті, тобто з 01.11.2020, а отже починаючи з 02.11.2020 у відповідачів відсутні правові підстави для проживання у спірному житлі. За таких обставин вимоги позивача про виселення відповідачів є правомірними і обґрунтованими.
Не погоджуючись з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.03.2023, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалите нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що ОСОБА_3 дала свою згоду на реєстрацію та постійне проживання ОСОБА_1 в спірній квартирі. Будь-яких угод про порядок користування квартирою чи договорів піднайму між ОСОБА_1 та наймачем квартири не укладалось.
Після смерті ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_1 продовжує проживати разом з донькою в зазначеній квартирі, сплачує комунальні послуги за здійснив капітальний ремонт помешкання, повністю виконує обов`язки, покладені на квартиронаймача, оскільки іншого житла ні він, ні члени його родини не мають.
З метою реалізації своїх житлових прав 07.04.2022 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про приватизацію вказаної квартири, проте, йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю ордеру на жиле приміщення. Вважаючи такі дії відповідача незаконними, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду (справа № 712/4428/), однак, провадження у зазначеній справі зупинено до набрання рішення суду у справі № 711/4201/22 законної сили.
Скаржник також зазначає, що його виселення, як інваліда ІІ групи, та неповнолітньої ОСОБА_2 може призвести до виникнення негативних для них наслідків, пов`язаних з відсутністю житла та вплине на їх соціальну захищеність. 
Приймаючи рішення про виселення неповнолітньої ОСОБА_2 , скаржник вважає, що суд виходив не з найкращих інтересів дитини. Посилаючись на те, що у матері неповнолітньої – ОСОБА_4 є у власності об`єкти нерухомості, суд не залучив її в якості третьої особи та не з`ясував її думку про можливість там проживання ОСОБА_2 . Таким чином, суд намагається змінити місце проживання ОСОБА_2 без її згоди та згоди власника житла.
Крім того, на території України введено режим воєнного стану, під час якого діє заборона на зняття із задекларованого (зареєстрованого) місця перебування чи місця проживання осіб.
24 травня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Черкаської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. У відзиві зазначає, що у зв`язку зі смертю квартиронаймача ОСОБА_3 , відповідно до ст. 99 ЖК України, договір найму квартири АДРЕСА_2 припинився 01.11.2020. Тобто, після смерті ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_1 був зобов`язаний вчинити дії по виселенню з квартири та знятися з реєстрації, але таких дій не вчинив та намагається вчинити дії щодо залишення проживання в квартирі, яка належить до комунальної власності міста з можливістю її заволодіння в майбутньому.
Ордер на дану квартиру ОСОБА_1 не видавався. Квартира не приватизована і належить до комунальної власності м. Черкаси.
Заслухавши учасників справи, які з`явилась у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Придніпровської районної ради № 207 від 03.06.1987 ОСОБА_3 було видано ордер на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (далі – спірне житло). Квартира відноситься до об`єктів державного житлового фонду і на підставі рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 №3-531 належить до об`єктів права міської комунальної власності (а.с. 19-21).
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.06.2022 право власності на спірне житло не зареєстроване (а.с. 20).
Відповідно до технічного паспорту від 31.03.2022 спірне житло являє собою трикімнатну квартиру загальною площею 63,3 кв.м (а.с. 78-79).
14.09.2020 ОСОБА_3 склала письмову заяву, якою надала свою згоду на реєстрацію та постійне проживання ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 31).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.
З 17.09.2020 і дотепер ОСОБА_1 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання у спірному житлі, а з 21.09.2021 у вказаному житлі зареєстроване й місце проживання його доньки ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради (а.с. 25, 32-36).
Мати ОСОБА_5 – ОСОБА_4 має у власності два житлових об`єкти у м. Києві та в м. Бориспіль Київської області відповідно, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 42-43).
17.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до Черкаської міської ради, в якому просив визнати його членом сім`ї наймача жилого приміщення ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.06.2021 №712/1616/21, яке набрало законної сили 15.09.2021, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Зазначені обставини справи підтверджуються постановою Черкаського апеляційного суду від 15.09.2021 у справі № 712/1616/21 (а.с. 15-17).
21.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради з заявою про зміну договору найму щодо спірного житла, вказуючи що він є членом сім`ї наймача (а.с. 37), на що отримав роз`яснення про відсутність законних підстав на зміну договору найму, оскільки він не є членом сім`ї наймача (а.с. 38).
Відповідно до листа Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 16.05.2022 №2929-2 ОСОБА_1 звертався з заявою про приватизацію спірного житла, на що отримав роз`яснення про відсутність законних підстав на здійснення ним приватизації такого житла (а.с. 39-40).
Департамент житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради листами від 09.12.2021 та від 04.08.2022 направляв відповідачам припис про звільнення спірного житла та зняття з реєстраційного обліку (а.с. 26-30).
Згідно з листом Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради від 11.08.2022 у виконавчому комітеті Черкаської міської ради перебуває на обліку 6215 сімей, які потребують поліпшення житлових умов /а.с. 44/
Оскільки відповідачі відмовляються в добровільному порядку виселитись зі спірного житла та знятись з реєстраційного обліку, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.
Згідно зі ст. 31 ЖК громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Відповідно до ст. 42 ЖК жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтями 421, 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першою статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством України.
Згідно зі ст. 58 ЖК на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.
Статтею 61 ЖК передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно зі ст. 65 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Відповідно до ст. 91 ЖК наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом. Наймач може здати в піднайом частину жилого приміщення, а в разі тимчасового виїзду - все приміщення. Жиле приміщення здається в піднайом без зазначення строку або на визначений строк, у тому числі на період збереження цього приміщення за тимчасово відсутнім наймачем. Для здачі в піднайом жилого приміщення у квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, потрібна також згода цих наймачів та членів їх сімей, за винятком випадків здачі жилого приміщення в піднайом у зв`язку з тимчасовим виїздом всієї сім`ї. Договір піднайму укладається в письмовій формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації.
Статтею 94 ЖК передбачено, що здача жилого приміщення в піднайм з порушенням вимог, установлених ч.ч. 1, 3, 4 ст. 91 тягне за собою недійсність договору піднайму. У цьому разі громадяни, які незаконно поселилися в жилому приміщенні, зобов`язані негайно звільнити його, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Згідно зі ст. 98 ЖК наймач жилого приміщення та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім`ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (ч. 1 ст. 48 ЖК). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім`ї, які проживають разом з ним, зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Статтею 99 ЖК передбачено, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Враховуючи зазначені вище норми та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_1 набув право користування спірним житлом на умовах, що передбачені законом для тимчасових мешканців, оскільки він не є членом сім`ї основного наймача, а вселився в квартиру лише за згодою ОСОБА_3 , якою не передбачалась необхідність внесення ОСОБА_1 плати за користування таким житлом, а відтак положення законодавства які регулюють правовідносини з договорів піднайму в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки договір піднайму житла є оплатним.
За таких обставин право користування ОСОБА_1 та його доньки спірним житлом є похідним і залежить від права користування таким житлом основного наймача, а відтак обмежується строком договору найму щодо спірного житла, укладеним із ОСОБА_3 , на підставі виданого їй ордеру. 
Відтак, у зв`язку зі смертю квартиронаймача ОСОБА_3 , у силу вимог ст. 99 ЖК України, договір найму квартири АДРЕСА_2 припинився 01.11.2020. Тому, після смерті ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_1 був зобов`язаний вчинити дії по виселенню з вказаної квартири.
Таким чином, оскільки ордер на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 не видавався, квартира не приватизована і належить до комунальної власності м. Черкаси, відповідачі, хоч і зареєстровані у вказаній квартирі, проте, проживають в ній без будь-яких правових підстав.
Посилання скаржника на те, що виселення відповідачів зі спірної квартири може призвести до виникнення негативних для них наслідків, пов`язаних з відсутністю житла, та вплине на їх соціальну захищеність, колегія суддів вважає необґрунтованими. 
Як вбачається з матеріалів справи, мати неповнолітньої ОСОБА_2 – ОСОБА_4 має у власності кілька об`єктів житлового фонду, відтак ОСОБА_2 має право на користування такими житловими об`єктами. При цьому, залучення ОСОБА_4 у справу в якості третьої особи та з`ясування її думки про можливість проживати там ОСОБА_2 , про що в апеляційній скарзі зазначає ОСОБА_1 , взагалі не є обов`язковим при вирішенні даної справи, оскільки, відповідно до вимог Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому, такий обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. 
Інтереси ОСОБА_1 на забезпечення себе проживанням за рахунок житла комунальної власності м. Черкаси без дотримання визначеного законом порядку безоплатного забезпечення житлом та поза встановленої законом процедури, суперечать загальному суспільному інтересу у збереженні правопорядку та забезпеченні рівності всіх громадян у реалізації права на житло.
ОСОБА_1 не має підстав для застосування принципу правомірних очікувань, а саме збереження за ним житла для проживання, оскільки він добровільно вселився у спірне житло з дозволу наймача, розуміючи, що його право користування таким житлом обмежується відповідним правом ОСОБА_3 . 
Доводи скаржника про обрання позивачем неналежного способу захисту та посилання ОСОБА_1 на ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки станом на день звернення позивача до суду першої інстанції з даним позовом, стаття 7 з Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» була виключена.
При цьому, відповідно до пп. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, зняття з зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
За таких обставин, апеляційний суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо обрання позивачем способу захисту, який відповідає чинному законодавству.
Щодо посилань скаржника на заборону зняття з зареєстрованого місця перебування чи місця проживання осіб на території, на якій діє воєнний стан, апеляційний суд зазначає таке.
Пунктом першим Порядку встановлення заборони або обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб на території, на якій діє воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2021 року № 1450 (далі – Порядок № 1450), цей Порядок визначає механізм встановлення заборони або обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб на території, на якій діє воєнний стан, що запроваджується та здійснюється військовим командуванням разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.
Пунктом третім вказаного Порядку визначено, що запровадження заборони або обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб здійснюється військовим командуванням на підставі указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та полягає у забороні декларування (реєстрації) місця перебування чи місця проживання осіб на території, на якій діє воєнний стан, зняття із задекларованого (зареєстрованого) місця перебування чи місця проживання осіб на території, на якій діє воєнний стан, крім зняття із задекларованого (зареєстрованого) місця перебування чи місця проживання осіб у разі одночасного декларування (реєстрації) місця перебування чи місця проживання осіб на території, на якій воєнний стан не введено. 
Відповідно до п. 4 Порядку № 1450, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування приймає рішення про запровадження заборони або обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб, яке негайно доводиться до відома населення через засоби масової інформації.
Разом з тим, доказів щодо прийняття військовим командуванням, військовими адміністраціями, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування рішення про запровадження заборони обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб в м. Черкаси/Черкаській області та заборони зняття з задекларованого місця проживання, скаржником ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано. Тому, доводи ОСОБА_1 про заборону зняття осіб з зареєстрованого місця проживання, у період воєнного стану, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Таким чином, беручи до уваги викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування скаржником не доведено та колегія суддів не вбачає.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2023 року у справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про виселення та зняття з реєстрації, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 червня 2023 року.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова