Ухвала 
09 травня 2023 року
місто Київ
справа № 553/32/22
провадження № 61-2514ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Генерального прокурора, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про стягнення недоотриманої суддівського винагороди, судових витрат, витрат за надання юридичної допомоги та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
25 лютого 2023 року Державна казначейська служба України із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 січня 2023 року у вищевказаній справі, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору.
Як відомо з матеріалів касаційного провадження копію ухвали Верховного Суду від 13 березня 2023 року надіслано заявнику на вказану в касаційній скарзі адресу засобами поштового зв`язку та вручено Державній казначейській службі України 27 березня 2023 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Станом на 09 травня 2023 року заявник вказані в ухвалі Верховного Суду від 13 березня 2023 року недоліки не усунув, в Єдиній автоматизованій системі діловодства Верховного Суду відсутня інформація про надходження матеріалів на виконання ухвали, що перешкоджає суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому, право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Тому касаційна скарга Державної казначейської служби України підлягає визнанню неподаною та поверненню заявнику.
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 січня 2023 року вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                            В. В. Яремко