Справа № 127/27446/20
Провадження № 22-ц/801/516/2023
Категорія: 82
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року	Справа № 127/27446/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.
Секретар: Ковальчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», про захист прав споживача, припинення нарахування заборгованості, 
Рішення ухвалив суддя Воробйов В. В.
Рішення ухвалено о 18.24 год у м. Вінниці Вінницької області
Дата складення повного тексту рішення – 08 лютого 2022 року,

В с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, припинення нарахування заборгованості.
Свої вимоги мотивувала тим, що вона має дитину, яка із народження хвора на ДЦП і їй необхідні були кошти на її операцію, тому вона виставила на продаж на сайті OLX дитячу коляску за 2000,00 грн.
18 липня 2020 року їй зателефонував покупець, який згодився купити коляску за 1800,00 грн. Вони домовилися, але покупець повідомив, що він живе в іншому місті, то потрібно коляску переслати новою поштою і щоб не сплачувати йому податок на новій пошті за пересилку грошей, він ці гроші перерахує з картки своєї дружини на її картковий номер. Оскільки кошти їй були терміново потрібні, вона погодилася. Далі їй зателефонував консультант АТ КБ «Приватбанк» з номера Дніпропетровського головного офісу, повідомивши, що на її рахунок прийшли гроші в сумі 1800,00 грн., але вона отримати їх не зможе, оскільки у неї відсутня послуга отримання грошових коштів від юридичних осіб і запропонував підключити таку послугу. У неї ніяких підозр не виникло, оскільки працівник банку повністю повідомив її баланс по карті, а також вказав, яка з її карти була знята сума 16 липня 2020 року. Працівником банку їй було направлено посилання, по яких вона мала перейти. Ці посилки мали знак відповідності АТ КБ «Приватбанк». Після цього з рахунку її кредитного ліміту зникла сума в розмірі 15 392,00 грн., тобто вся сума, що була на картці. Вона одразу ж звернулася до поліції, де було відкрито кримінальне провадження № 12020025020000100 від 18 липня 2020 року і ведеться слідство.
У неї складна життєва ситуація – дитина інвалід, вона сама її лікує і виховує. Зняті з її картки шахрайським шляхом грошові кошти є для неї значною сумою. В цей же день, 18 липня 2020 року, вона зателефонувала на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» з метою заблокування всіх своїх рахунків. Оператор банку підтвердила блокування карток і послуги Приват24, а також повідомила її про те, що за її кредитною карткою були проведені фінансові операції і з неї знято 15 392,00 грн.
Про дану ситуацію вона повідомила АТ КБ «Приватбанк» і просила, щоб вони провели службове розслідування та просила не нараховувати їй проценти і допомогти вирішити дане питання мирним шляхом. Проте банк відмовив їй з тих підстав, що картка її, договір із банком підписувала вона і тому вона повинна повернути грошові кошти банку. З того часу працівники банку почали телефонувати їй і вимагати сплатити гроші. 29 листопада 2020 року вона отримала лист, у якому було вказано, що до неї і її родичів прийде банківський інспектор і реалізує все майно, яке у неї є. Вона користувалася карткою АТ КБ «Приватбанк» відповідно до Умов та правил надання банківських послуг; Правила користування не порушувала, пін-код та іншу особову інформацію стосовно платіжних карток нікому не передавала, в телефоні цю інформацію також не зберігала. Вона зробила висновок, що злочинець, який викрав її кошти, знав всю інформацію по її картці, зокрема кредитний ліміт, суми і дати вчинення операцій. Вважає, що вона потерпіла від злочинної недбалості та незабезпечення АТ КБ «Приватбанк» належної безпеки її особистих даних, банк надав можливість шахраям 18 липня 2020 року зняти з її рахунку грошові кошти в сумі 15 392,00 грн.
Банк не тільки відмовляється відновити її порушене право, не повертає викрадені кошти на її рахунок, а й застосовує до неї штрафні санкції, незаконні заходи примусу як до боржника – нараховує проценти та пеню на викрадені кошти, внаслідок чого заборгованість зростає.
Вона не може спокійно жити, її життя погіршилося, постійні телефонні дзвінки і вдень і вночі, погрози зі сторони співробітників банку, терор її родичів і знайомих, розповсюдження її особистих даних та приватної інформації. Як наслідок погіршився стан її здоров`я. Замість того, щоб жити власним життям і здоров`ям дитини, вона змушена витрачати час і кошти на захист своїх прав. 
За таких обставин вона просила зобов`язати відповідача припинити незаконне нарахування їй заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за додатковим рахунком договору SAMDNWFC00046754192 від 05 листопада 2018 року; зобов`язати відповідача скасувати нараховані відсотки і штрафні санкції в період з 16 липня 2020 року по день винесення рішення суду за рахунком № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за додатковим рахунком договору SAMDNWFC00046754192 від 05 листопада 2018 року; зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за додатковим рахунком договору SAMDNWFC00046754192 від 05 листопада 2018 року; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій банку, що порушили її права як споживача фінансових послуг, в розмірі 10 000,00 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», про захист прав споживача, припинення нарахування заборгованості, задоволено частково.
Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» припинити незаконне нарахування ОСОБА_1 заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за додатковим рахунком договору SAMDNWFC00046754192 від 05 листопада 2018 року, за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 18 липня 2020 року.
Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за додатковим рахунком договору SAMDNWFC00046754192 від 05 листопада 2018 року, до того стану в якому він був перед виконанням фінансових операцій 18 липня 2020 року, тобто станом на 17 липня 2020 року, врахувавши внесені позивачем кошти в рахунок погашення боргу по картковому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій АТ КБ «Приватбанк», що порушили її права як споживача фінансових послуг, в розмірі 3000,00 грн.
Стягнуто із АТ КБ «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 2522,40 грн. 
Решту суми судового збору компенсовано за рахунок держави.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, в іншій частині рішення суду залишити без змін; судові витрати покласти на позивача.
Зазначив, що рішення суду першої інстанції у зазначеній частині є незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи та внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права прийшов до помилкового висновку про те, що не встановлено доказів, які безспірно доводять, що користувач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію. ОСОБА_1 приховала від суду ту обставину, що вона передала особисто конфіденційну інформацію третім особам, якими в подальшому і були зняті кошти з її рахунку, оскільки без розголошення з боку позивача ПІН-коду своєї картки, номеру своїх карток, інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зареєструватися в Приват24, ні зняти чи переказати кошти. Користувач зобов`язана контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які нею не виконувалися.
Позивачем не доведено, що кошти переведені без її волевиявлення і не за власним розпорядженням, а наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину стосовно позивача. Єдиним власником карткового рахунку є ОСОБА_1 і відповідальність за переведення коштів має нести вона. 
У судовому засіданні не доведено і матеріалами справи не встановлено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа, тому рішення суду ґрунтується на припущеннях. У кримінальному провадженні також не встановлено осіб, причетних до списання коштів.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що між сторонами існують договірні правовідносини і учасники цих відносин не домовилися про компенсацію моральної шкоди, а тому відсутні підстави для застосування приписів статей 23 і 1167 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Самородова О. П. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції – залишити в силі, вважаючи його законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
В судовому засіданні представник відповідача – адвокат Рой В. Л. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 і її представник – адвокат Самородова О. П. у судове засідання не з`явилися. Адвокат Самородова О. П. надіслала заяву, якою просить розглянути апеляційну скаргу без її участі та без участі її довірительки – позивача ОСОБА_1 і просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Згідно положень статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що на утримані позивача ОСОБА_1 знаходиться малолітня дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка хворіє на ДЦП та потребує оперативного втручання (а. с. 5, 26-33).
05 листопада 2018 року між ОСОБА_1 і АТ КБ «Приватбанк» укладено додаткову угоду № SAMDNWFC00046754192, відповідно до якої їй відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) з кредитним лімітом 26 000,00 грн. і видано кредитну картку Універсальна, 55 днів пільгового періоду.
ОСОБА_1 користувалася даною карткою відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування.
ОСОБА_1 виставила на продаж на сайті OLX дитячу коляску за 1900,00 грн. (а. с. 25).
Згідно виписки по картці/рахунку НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00046754192 від 05 листопада 2018 року за період 16 липня 2020 року – 20 липня 2020 року, кредитний ліміт: 26 000,00 грн., баланс на початок періоду – 3,99 грн., баланс на кінець періоду – 25 787,89 грн. Проведені 18 липня 2020 року операції по рахунку: переказ зі своєї карти тричі, сумами: 10 000,00 грн. (комісія 400,00 грн.), 1872,00 грн. (комісія 72,00 грн.), 3000,00 грн. (комісія 120,00 грн.), разом – 14 800,00 грн. і комісія – 592,00 грн., загальна сума – 15 392,00 грн. (а. с. 4, 21). 
Такі ж відомості відображені у виписці за договором (а. с. 77-84).
18 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області із заявою по факту незаконного зняття коштів невідомими особами. Відомості були внесені до ЄРДР і відкрито кримінальне провадження № 12020025020000100, в якому ОСОБА_1 визнано потерпілою та розпочато досудове розслідування (а. с. 6).
23 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до банку із проханням списання грошових коштів з її платіжної картки № НОМЕР_4 . 
За результатом розгляду звернення банк 09 серпня 2020 року повідомив позивача про те, що 18 липня 2020 року за її картковим рахунком був здійснений переказ коштів. При здійсненні переказу були коректно введені номер її картки, термін її дії та CVV2 код. Після чого транзакція була підтверджена 3D Secure, який надсилався на її фінансовий телефон. Відповідно до пунктів 2.1.4.49.8, 2.1.4.7. Умов і правил надання банківських послуг, клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією; клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо дії або бездіяльність призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Чинним законодавством не надано повноважень банку здійснювати повернення проведеного переказу, тому банк не може повернути переказані кошти. Щодо вимоги про призупинення нарахування відсотків за кредитом та списання заборгованості, то вона також не підлягає задоволенню, оскільки повернення кредиту є основним принципом кредитування (а. с. 62-64, 97-99).
З виписки за договором вбачається, що з 01 вересня 2020 року за карткою позивача здійснюється списання відсотків за використання кредитного ліміту (а. с. 77-84).
17 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до банку із вимогою про зупинення нарахування їй відсотків за кредитом та списання заборгованості.
Листом від 18 вересня 2020 року банк відмовив їй з тих підстав, що банкам забороняється встановлювати окремій особі більш сприятливі умови, ніж іншим клієнтам банку за аналогічними договорами. Умови договору є обов`язковими для виконання, а повернення кредиту є основним принципом кредитування (а. с. 8).
АТ КБ «Приватбанк» 10 листопада 2020 року надіслав на адресу ОСОБА_1 повідомлення про те, що станом на 10 листопада 2020 року сума боргу становить 3320,00 грн. Також повідомлено про те, що з огляду на порушення графіка оплати і перебування на простроченні до неї додому заплановано візит кредитних інспекторів із визначеним для них порядком дій: особисте спілкування з нею на предмет строків повернення проблемної заборгованості; встановлення особистого контакту з її близькими і сусідами з метою з`ясування її справжнього матеріального становища; збір усіх її актуальних контактних даних. Доведено до відома про те, що все майно, яке у неї є може бути реалізовано в рахунок погашення боргу; до примусового стягнення заборгованості може бути залучено її близьких родичів. Дане повідомлення підписане заступником директора Департаменту з управління проблемною заборгованістю ГО Лєвашовою І. Ю. (а. с. 7). 
Задовольняючи позов частково, в оскаржуваній відповідачем частині, суд першої інстанції виходив із того, судом належними доказами не встановлено обставин, які безспірно доводять, що користувач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію. При стягненні із відповідача моральної шкоди, суд виходив із вини та неправомірності дій заподіювача шкоди, із встановлення факту спричинення позивачу моральної шкоди та із наявності причинного зв`язку між ними; із співмірності розміру відшкодування моральної шкоди і нанесеної моральної шкоди, яка полягала в тому, що ОСОБА_1 не може спокійно жити, її життя погіршилося внаслідок здійснення психологічного тиску з боку відповідача на неї та її близьких родичів, внаслідок неправомірних дій відповідача у вигляді незаконного нарахування ОСОБА_1 заборгованості за картковим рахунком. З урахуванням таких встановлених обставин, суд першої інстанції визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 3000,00 грн., яка полягає у душевних переживаннях і стражданнях позивача, у порушенні її нормального життєвого ритму через погрози зі сторони співробітників банку.
Із таким висновком суду не погоджується колегія суддів.
Відповідно до частин 1-4 і 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додаткового поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.6)
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Відповідно до статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку (частина 1). Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом (частина 3).
Банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (стаття 1071 ЦК України).
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно частини 3 статті 1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинили помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.
Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)  визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Згідно пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок   відкриття   банками рахунків  та  їх  режими визначаються Національним банком України.  Умови відкриття рахунка та  особливості його функціонування передбачаються в договорі,  що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
Пунктом 1 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, на користувача кредитної картки покладено обов`язок щодо використання електронного платіжного засобу відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу (пункт 2 розділу 6 Положення № 705 від 05 листопада 2014 року).
Пунктами 5 і 6 розділу 6 Положення передбачено, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем (п. 5). Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач банку, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені.
Звернувшись із даним позовом до суду позивач, не виклала у ньому саме таких обставин в обґрунтування своїх вимог і не зазначила доказів на підтвердження цих обставин, а також в ході розгляду справи, згідно вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довела обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме тих обставин, що кошти були переведені із її власного карткового рахунку без її волевиявлення і не за її власним розпорядженням. Наявність кримінального провадження, відкритого за заявою ОСОБА_1 , не може свідчити про вчинення злочину відносно неї та не може бути підставою для звільнення позивача від доказування в силу частини 6 статті 82 ЦПК України.
Таким чином, з урахуваннями наведених норм матеріального права, та встановивши, що ОСОБА_1 не виконала вимог, передбачених Положенням щодо нерозголошення персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дала змогу користуватися електронним платіжним засобом, та в ході бесіди повідомила третій особі інформацію про персональний ідентифікаційний номер кредитної картки, внаслідок чого стало можливим її використання і ініціювання платіжної операції у вигляді зняття кредитних коштів особою, яка не мала на це законного права, апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність у відповідача підстав для відповідальності за неналежне виконання умов кредитного договору. 
Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом (ч. 1). При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч. 2).
Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому її вимога про відшкодування моральної шкоди також залишається без задоволення.
З урахуванням наведеного апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі за наведених у даній постанові підстав.
Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі за наведених у даній постанові підстав. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 382 ЦПК України, суд 

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживача, припинення нарахування заборгованості, відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: М. В. Матківська

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник

Повне судове рішення складено 06 квітня 2023 року.