08.05.23
33/812/188/23
Єдиний унікальний номер судової справи 473/541/23 Головуючий у першій інстанції Дробинський О.Е.
Номер провадження № 33/812/188/23 Головуючий суддя апеляційного суду Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.5 ст. 126 КУпАП

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання – Андрієнко Л.Д.,
за участю: захисника ОСОБА_1 - адвоката Котенко І.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , якого згідно постанови Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області від 07 листопада 2022 року притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 грн в дохід держави з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу,
в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 231168 від 20 січня 2023 року, ОСОБА_1 20 січня 2023 року о 20-30 год у Дніпропетровській області, Криворізький район траса Н-11 86 кілометр керував транспортним засобом Hyundai Santa Fe, державний номерний знак НОМЕР_1 не маючи права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року від 07 листопада 2022 року БАБ/167728 зафіксовано на нагрудний реєстратор 775364, 475340, чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП.
Постановою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 грн в дохід держави з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, 19 квітня 2023 року ОСОБА_1 подав до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП закрити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, а більш того судом при винесені постанови не враховано обставини справи.
Зазначає, що розгляд адміністративної справи відносно нього в суді першої інстанції відбувся без нього, оскільки йому не було відомо про дату і час слухання справи, судом його не було жодним чином повідомлено, а тому він не мав змоги скористатись своїми правами, зокрема на правову допомогу, надати пояснення та докази відсутності його вини у вчинені правопорушення.
Вказує на те, що розгляд справи відносно нього відбувся у Вознесенському міськрайонному суді Миколаївської області, хоча на його думку справу мав розглядати Братський районний суд Миколаївської області за місцем його проживання.
Пояснює, що станом на 20 січня 2023 року він мав право керувати транспортними засобами категорії «С1» та мав досвід керування більше чотирьох років. Його знайомі, сім`я ОСОБА_2 попросили його допомогти їм з`їздити до м. Оріхів Пологівського району Запорізької області, де проходить військову службу ОСОБА_3 . Він перебував у відрядженні з 16 січня 2023 року по 19 січня 2023 року та повинен був повернутися до місця свого постійного розташування до 24-00 год 19 січня 2023 року. ОСОБА_3 намагався знайти водія, щоб той поїхав на їх автомобілі Hyundai Santa Fe з ним та його сім`єю в м. Оріхів, а потім привіз його дружину ОСОБА_4 та доньку ОСОБА_5 назад до с. Улянівка Миколаївської області. Однак через мобілізацію в селі майже не залишилось чоловіків, а також багато хлопців загинуло, а ті що залишились відмовились їхати до прифронтової зони. Натомість ОСОБА_1 погодився поїхати з ними, в тому числі щоб допомогти завантажити та розвантажити речі, які зібрали для військової частини (маскувальні сітки, продукти харчування, засоби гігієни та ліки. 
До м. Оріхів за кермом їхав сам ОСОБА_3 , 19 січня 2023 року приїхали до місця призначення та розвантажили речі, але через артобстріл йому з сім`єю ОСОБА_3 довелося переховуватися в укриття на ночувати в с. Приображенка Запорізької області, а вже 20 січня 2023 року вони повернулись додому. 20 січня 2023 року він змушений був керувати легковим автомобілем своїх знайомих, щоб відвести їх додому з прифронтової зони біля м. Оріхів Пологівського району Запорізької області. За таких обставин, ОСОБА_1 вважає, що вимушений був порушити закон через умови крайньої необхідності в умовах воєнного стану, а суд при винесені відносно нього постанови не з`ясував всіх обставин, в тому числі щодо наявності обставин крайньої необхідності в яких він діяв.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши захисника ОСОБА_1 – адвоката Котенко І.О., перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що у його діях наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 20 січня 2023 року о 20-30 год керуючи транспортним засобом Hyundai Santa Fe, державний номерний знак НОМЕР_1 не маючи права керування таким транспортним засобом вчинив повторно протягом року правопорушення передбачене ч.5 ст. 126 КУпАП. 
Однак, суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Одним із засобів досягнення високого рівня безпеки дорожнього руху в Україні є функціонування спеціальної системи навчання майбутніх водіїв механічних транспортних засобів. 
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» громадянин, який бажає отримати право на керування транспортним засобом, зобов`язаний пройти підготовку в обсязі, передбаченому програмою підготовки водіїв транспортних засобів відповідної категорії чи типу. Підготовка та підвищення кваліфікації водіїв здійснюються у навчальних закладах незалежно від форм власності та господарювання, що отримали у встановленому порядку ліцензію на цю діяльність. Підготовка та підвищення кваліфікації здійснюються спеціалістами, які відповідають установленим кваліфікаційним вимогам із застосуванням необхідних технічних засобів навчання. В особливих випадках допускається самопідготовка водіїв окремих категорій транспортних засобів. Порядок і типові програми підготовки та підвищення кваліфікації водіїв, кваліфікаційні вимоги до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку, мінімальний перелік технічних засобів навчання, а також випадки допуску для засвоєння програми підготовки водіїв в індивідуальному порядку визначаються Міністерством освіти України і затверджуються відповідним державним органом з безпеки дорожнього руху.
Право на керування транспортними засобами підтверджується відповідним посвідченням. На території України діють національні і міжнародні посвідчення на право керування транспортними засобами, що відповідають Конвенції про дорожній рух. Порядок видачі цих посвідчень установлюється Кабінетом Міністрів України.
Власник транспортного засобу, а також особа, яка має тимчасовий реєстраційний талон, можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також особі, яка навчається водінню транспортним засобом відповідно до вимог Правил дорожнього руху.
Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних сил – технічний талон), а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того, – свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб чи тимчасовий реєстраційний талон; в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв – дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС, у разі розміщення реклами, – погодження, що видається підрозділами Державтоінспекції МВС; г) у встановлених законодавством випадках дорожній лист і документи на вантаж, що перевозиться; на маршрутних транспортних засобах додатково – схему маршруту та розклад руху; на транспортних засобах, що здійснюють перевезення великогабаритних чи великовагових вантажів, – дозвіл на рух; на транспортних засобах, що здійснюють перевезення небезпечних вантажів, – технічні умови на перевезення, свідоцтво про допуск водія і допуск транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу та дозвіл на дорожнє перевезення; ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
На вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил дорожнього руху і передати для перевірки зазначені документи.
Статтею 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Об`єктом правопорушення, передбаченого вказаною статтею є встановлений порядок отримання права на керування транспортним засобом, а також суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Частина 2 цієї статті, яка встановлює для тих самих порушень кваліфікуючу ознаку (спричинення пошкодження майнових об`єктів) має своїм об`єктом ще й суспільні відносини у сфері власності.
Об`єктивна сторона вказаного правопорушення це формальний склад керування транспортними засобами особами, які не мають права керування цими засобами, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування. 
Об`єктивна сторона правопорушення, визначеного частиною другою передбачає матеріальний склад – для кваліфікації за нею винного діяння необхідно настання певних наслідків: пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд чи іншого майна.
Для правопорушення, передбаченого ч. 2, характерна вина у формі умислу щодо порушення встановленого порядку керування транспортним засобом, і у формі необережності – щодо наслідків діяння у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд чи іншого майна. 
Положеннями ч.5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення зокрема передбаченого ч.2 цієї статті – керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 231168 від 20 січня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 20 січня 2023 року о 20-30 год у Дніпропетровській області, Криворізький район траса Н-11 86 кілометр керував транспортним засобом Hyundai Santa Fe, державний номерний знак НОМЕР_1 не маючи права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року від 07 листопада 2022 року БАБ/167728 зафіксовано на нагрудний реєстратор 775364, 475340, чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП.
ОСОБА_1 підписав складений відносно нього протокол із зазначенням в графі: Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – «без вихідна ситуація».
Згідно довідки інспектора відділення адміністративної практики ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП від 21 січня 2023 року, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 (а.с.3).
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 не заперечує той факт, що був зупинений 20 січня 2023 року о 20-30 год, а також те, що керував транспортним засобом Hyundai Santa Fe, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Разом з тим, пояснив, що станом на 20 січня 2023 року він мав право керувати транспортними засобами категорії «С1» та мав досвід керування більше чотирьох років. Його знайомі, сім`я ОСОБА_2 попросили його допомогти їм з`їздити до м. Оріхів Пологівського району Запорізької області, де проходить військову службу ОСОБА_3 . Він перебував у відрядженні з 16 січня 2023 року по 19 січня 2023 року та повинен був повернутися до місця свого постійного розташування до 24-00 год 19 січня 2023 року. ОСОБА_3 намагався знайти водія, щоб той поїхав на їх автомобілі Hyundai Santa Fe з ним та його сім`єю в м. Оріхів, а потім привіз його дружину ОСОБА_4 та доньку ОСОБА_5 назад до с. Улянівка Миколаївської області. Однак через мобілізацію в селі майже не залишилось чоловіків, а також багато хлопців загинуло, а ті що залишились відмовились їхати до прифронтової зони. Натомість ОСОБА_1 погодився поїхати з ними, в тому числі щоб допомогти завантажити та розвантажити речі, які зібрали для військової частини (маскувальні сітки, продукти харчування, засоби гігієни та ліки. 
До м. Оріхів за кермом їхав сам ОСОБА_3 , 19 січня 2023 року приїхали до місця призначення та розвантажили речі, але через артобстріл йому з сім`єю ОСОБА_3 довелося переховуватися в укриття на ночувати в с. Приображенка Запорізької області, а вже 20 січня 2023 року вони повернулись додому. 20 січня 2023 року він змушений був керувати легковим автомобілем своїх знайомих, щоб відвести їх додому з прифронтової зони біля м. Оріхів Пологівського району Запорізької області. 
З урахуванням вищевикладених обставин, ОСОБА_1 вважає, що вимушений був порушити закон через умови крайньої необхідності в умовах воєнного стану, а суд при винесені відносно нього постанови не з`ясував всіх обставин, в тому числі щодо наявності обставин крайньої необхідності в яких він діяв.
Статтею 17 КУпАП визначено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності
Отже, ст. 17 КУАП наводить вичерпний перелік обставин, які виключають можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності у разі вчинення нею адміністративного правопорушення: крайня необхідність, необхідна оборона, неосудність.
Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода (ст. 18 КУпАП).
Крайня необхідність - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення. 
Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
За такого, за наявності усіх трьох наведених вище обставин особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі статті 17 цього Кодексу, а провадження по справі про адмінправопорушення, вчинене у стані крайньої необхідності, підлягає закриттю.
В постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 
В подальшому, відповідно до Указів Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 259/2022 від 18.04.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року, № 573/2022 від 12.08.2022 року, № 757/2022 від 07.11.2022 року та № 58/2023 від 06.02.2023 року воєнний стан продовжувався строком на 30 днів та діє і наразі.
ОСОБА_1 на підтвердження доводів апеляційної скарги надав пояснення ОСОБА_3 , які 18 квітня 2023 року посвідчені приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області.
Так, ОСОБА_3 зазначав, що він є військовослужбовцем та перебуває на службі в Збройних силах України. З 16 січня по 19 січня 2023 року він перебував у відрядження, в тому числі знаходився за місцем свого проживання в с. Улянівка. Та 18 січня 2023 року одружився з ОСОБА_6 . Повернутися до місця його постійного розташування він повинен був до 24-00 19 січня 2023 року. Для того, щоб дістатися до місця свого розташування в м. Оріхів Запорізької області від місця свого проживання він скористався автомобілем, який належить його дружині - Hyundai Santa Fe, який на той час ще був зареєстрований на її колишнього чоловіка – ОСОБА_7 та мав номерний знак НОМЕР_1 . Разом з ним, 19 січня 2023 року зранку поїхали на машині його дружина – ОСОБА_8 , її дочка – ОСОБА_9 . Так як в с. Улянівка не було на той час водіїв, які б змогли відвезти його та його сім`ю до Запорізької області, а потім привезти їх назад додому, бо майже всі знайомі знаходяться на службі в ЗСУ або є загиблими або не погоджувалися їхати в прифронтову зону, тому вони домовилися , що їх назад привезе ОСОБА_1 .
Також, зазначав, що ОСОБА_1 є знайомим дочки його дружини ОСОБА_10 . Тому й погодився їхати з ними. Він не мав права керування, тому коли вони їхали в м. Оріхів за кермом спочатку був він сам. На блокпостах вони попереджували, що сім`я буде повертатися вночі і можливо в комендантську годину. Після приїзду до м. Оріхів, спочатку розвантажили автомобіль, оскільки везли маскувальні сітки, продукти, ліки та гігієнічні засоби. Після почався обстріл, тому довелося переховуватися всім в укриттях та ночувати в с. Преображенка, а вже 20 січня 2023 року їхати додому (а.с.41).
Отже, через агресію російської федерації проти України, в умовах воєнного стану оголошеного в державі, ОСОБА_1 будучи свідомим громадянином, доставляючи до фронту маскувальні сітки, продукти, ліки та гігієнічні засоби задля допомоги Збройним Силам України, а також допомагаючи сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 дістатися з прифронтового міста Оріхів Запорізької області під обстрілами до місця їх проживання виконував свій громадянський обов`язок, а тому з врахуванням викладеного порушення п.2.1 а Правил дорожнього руху, може бути розцінено як таке, що здійснене у стані крайньої необхідності, що виключає його адміністративну відповідальність через відсутність складу правопорушення.
При цьому, апеляційний суд враховує, що ситуація, яка склалася вимагала від ОСОБА_1 негайного реагування, у зв`язку з чим він як свідомий громадянин України будучи відповідальним за долю своєї Батьківщини, маючи намір допомогти ЗСУ доставляючи необхідну допомогу та простим цивільним громадянам України (  ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) порушив вимоги п. 2.1 а ПДР України.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).
Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення.
Суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту.
Досліджуючи всі наявні докази суд дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та степені підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_1 було вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, проте на нього не може бути накладене адміністративне стягнення, оскільки правопорушення було вчинено в стані крайньої необхідності, тобто своїми діями він відвернув настання більшої можливої шкоди життю та здоров`ю громадянам, зокрема ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , аніж суспільна небезпека від порушення п. 2.1 а Правил дорожнього руху України.
Зазначені обставини судом першої інстанції встановлені не були, а тому суд не мав змоги надати їм належну оцінку.
Відповідно п. 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.
Оскільки правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, вчинене ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності то постанова суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі п.4 ст.247 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2023 року скасувати та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 від адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП на підставі ст.ст. 17, 18 КУпАП, у зв`язку із перебуванням його у стані крайньої необхідності, а провадження у справі закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду Т.В. Крамаренко