Справа № 451/593/17                                Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З. 
Провадження № 22-ц/811/2830/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія: 16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       16 травня 2023 року                                                          м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря - Юзефович Ю.І.,
з участю: представника позивача - Кобко О.Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця», від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця», на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця», від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця», до Радехівської міської ради про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області та державного акта на право приватної власності на землю,

в с т а н о в и в:
У травні 2017 року публічне акціонерне товариство (в подальшому, перейменоване на акціонерне товариство) «Українська залізниця», від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця», звернулося до суду з позовом до Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_1 , в якому просило визнати недійсними рішення виконавчого комітету Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 09.08.1996 року №7 та виданий на його підставі державний акт на право власності на землю серії ЛВ №960 від 09.12.1996 року, реєстраційний №29. 
Вимоги обґрунтовані тим, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право користування земельними ділянками, на замовлення Державного територіально-галузевого об`єднання (далі - ДТГО) «Львівська залізниця» (правонаступником якого є АТ «Українська залізниця») була розроблена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, загальною площею 25,0174 га ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Львів-Ківерці» від 84 км + 382 м до 87 км + 265 м в адміністративних межах с.Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Роботи щодо розроблення даної технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель виконувались в 2015 році КТ НВФ «Нові технології», яка має ліцензію Державного комітету України із земельних ресурсів, серії АГ №583593 від 01.09.2011 року та сертифікованого інженера - землевпорядника (кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_2 від 26.03.2013 року №003095). В результаті виконаних робіт встановлено, що площа земельних ділянок ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці «Львів-Ківерці» від 84 км + 382 м до 87 км + 265 м в адміністративних межах с.Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області становить 25,0174 га.
Однак, в результаті польового обстеження та при аналізі наданої інформації з електронної бази Державного земельного кадастру, наданої відділом Держземагентства у Радехівському районі Львівської області, виявлено, що на земельній ділянці смуги відведення залізниці частково розташовані суміжні земельні ділянки, які знаходяться в приватній власності громадян або в постійному користуванні юридичних осіб.
Так, згідно Зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці «Львів-Ківерці» від 84 км + 382 м до 87 км + 265 м в адміністративних межах с. Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, погодженого, в тому числі відділом Держземагентства у Радехівському районі Львівської області, листів Стоянівської сільської ради від 11.02.2015 року №22 та відділу Держземагентства у Радехівському районі від 09.02.2015 року встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 09.08.1996 року №7 ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер 4623985800:01:007:0215, для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 оформлено державний акт на право власності на землю серії ЛВ №960 від 09.12.1996 року, реєстраційний №29. Частина зазначеної земельної ділянки, площею 0,1399 га, перетинається із земельною ділянкою смуги відведення залізниці. 
Позивач вважає вказане рішення виконавчого комітету Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області таким, що суперечить чинному законодавству, та порушує права позивача на користування наданою йому, відповідно до норм чинного законодавства, земельною ділянкою, а відтак таким, що підлягає визнанню недійсним.
Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року закрито провадження у даній справі в частині позовних вимог АТ «Українська залізниця», від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця», до ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області та державного акта на право приватної власності на землю.
Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року у задоволенні позову АТ «Українська залізниця», від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця», до Радехівської міської ради про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області та державного акта на право приватної власності на землю - відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач АТ «Українська залізниця», від імені якої діє регіональна філія «Львівська залізниця», просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Зазначає, що судом не виконано завдання підготовчого провадження, передбаченого ч.1 ст.189 ЦПК України, а саме: не визначено обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, оскільки під час проведення підготовчого засідання по справі суду було відомо, що на момент звернення позивача з позовом до суду, відповідач ОСОБА_1 померла, а згідно листа відділу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в Радехівському районі від 28.07.2017 року, який міститься у матеріалах справи, 10.12.2013 року приватним нотаріусом Комарницькою Н.І. зареєстровано речове право земельної ділянки на ОСОБА_3 , проте, судом у підготовчому засіданні, в порушення вимог п.7 ч.2 ст.197 ЦПК України, не вирішено питання про витребування додаткових доказів, які б свідчили, у який спосіб відбувся перехід права власності від ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , не встановлено особу ОСОБА_3 , а здійснено перехід до розгляду справи по суті. 
Вказує на те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог і стверджуючи, що належним способом захисту має бути витребування майна з чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням майном, не враховано, що майно залізниці є державною власністю, і як випливає з пункту 4.2 Статуту АТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №735 із змінами та доповненнями, закріплене за позивачем на праві повного господарського відання. 
Зазначає, що залізниця не є власником земельних ділянок, а є правомірним володільцем та користувачем таких ділянок, а тому вважає, що позивачем обрано належний спосіб захисту, оскільки оскарження рішень міської ради та визнання недійсним державного акту поновлює титульне володіння позивача спірною земельною ділянкою. 
При цьому посилається на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 15.07.2020 року у справі №720/1657/16-ц, якому суд першої інстанції не надав належної оцінки при прийнятті рішення в даній справі, констатуючи, що у цій справі позивачем обраний спосіб захисту порушеного права, який є неефективним, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Додає, що судове засідання, призначене на 03.10.2022 року в режимі відеоконференції, не відбулось, у зв`язку з чим було подане клопотання про розгляд даної справи у їхній відсутності або відкладення розгляду справи на інший день, однак, суд дійшов висновку, що матеріалів справи достатньо для прийняття рішення і розглянув справу без участі сторони позивача, що позбавило права позивача виступу в судових дебатах.
В судове засідання апеляційного суду представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у його відсутності.           
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №960, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів за №29 від 09.12.1996 року, ОСОБА_1 була власником земельної ділянки, площею 0,2500 га, яка розташована в с. Стоянів Радехівського району Львівської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства (т.1, а.с.61).
Підставою для видачі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ №960 вказано - рішення виконавчого комітету Стоянівської сільської ради народних депутатів від 09.08.1995 року за №47.
В Плані зовнішніх меж земельної ділянки зазначено, що вказана земельна ділянка має наступний опис меж: від А до Б - вул. Залізнична; від Б до В - під`їзна дорога; від В до Г - землі гр. ОСОБА_4 ; від Г до А - землі гр. ОСОБА_5 (т.1, а.с.61).
Дана інформація підтверджується листом відділу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в Радехівському районі від 28.07.2017 року (т.1, а.с.60). Також у листі зазначено, що 10.12.2013 року приватним нотаріусом Комарницькою Н.І. зареєстроване речове право земельної ділянки на ОСОБА_3 . 
Згідно наданої інформації адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Львівській області (т.1, а.с.100), ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дана обставина підтверджується також Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру №54920332 від 29.01.2019 року (т.1, а.с.103-104). 
Згідно технічної документації із землеустрою (2015 року) щодо інвентаризації земельної ділянки, загальною площею 25,0174 га, ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Львів-Ківерці» від 84 км + 382 м до 87 км + 265 м в адміністративних межах с. Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області встановлено, що в смузі відведення залізниці частково розташовані суміжні земельні ділянки, які знаходяться в приватній власності громадян, в тому числі, № контуру 82 «Тим ОСОБА_6 ». Площа земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення ДТГО «Львівська залізниця», становить 0,1399 га. 
Відповідно до статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт». До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Для забезпечення у межах смуги відведення нормальної експлуатації залізничних колій, ліній електропостачання та зв`язку, інших пристроїв та об`єктів залізничного транспорту загального користування, а також у місцях, де є небезпека зсувів, обвалів, розмивів, селів, снігозанесень та інших небезпечних впливів, встановлюються охоронні зони. Охоронні зони - ділянки землі, прилеглі до земель залізничного транспорту загального користування і необхідні для забезпечення збереження, міцності та стійкості споруд, пристроїв та інших об`єктів залізничного транспорту. Порядок встановлення охоронних зон, їх розміри і режим користування визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про транспорт», землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.
Частиною першою статті 23 Закону України «Про транспорт», яка кореспондується з положеннями статті 68 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінено в будь-який інший спосіб, аніж визначено законодавством. Наявність чи відсутність у залізниці документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності земель до залізничного транспорту.
За таких обставин наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.
Близькі за змістом правові висновки викладено в постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі №3-305гс15, у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №466/1058/15-ц (провадження №61-23268св18), від 13 січня 2021 року у справі №715/2402/18 (провадження № 61-8999св20).
У даній справі встановлено, що частина спірної земельної ділянки накладається на земельну ділянку залізничного транспорту, яка перебуває у користуванні АТ «Українська залізниця», а тому Стоянівська сільська рада не мала законних повноважень розпоряджатися землями такої категорії.
Отже, позовні вимоги заявлено позивачем, зокрема, з підстав порушення сільською радою норм ЗК України при виділенні спірної земельної ділянки. 
Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, на момент звернення до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 вже не була власником спірної земельної ділянки, така знаходилась у володіння іншої особи - ОСОБА_3 .
Підстави переходу права власності до ОСОБА_3 судом не досліджувались і остання до участі у справі, в якості відповідача, за клопотанням позивача не залучалась і до неї вимоги позивачем не пред`являлись.
Серед способів захисту речових прав ЦК України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166,1167,1173).
Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акта на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому, позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.
Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 та 15 жовтня 2019 року у справах №911/2034/16 (пункт 46) та №911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (пункти 42-43, 47, 49).
Верховний Суд зазначає, що судовий захист повинен бути повним відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (провадження №12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20).
У справі, що переглядається, задоволення позовних вимог АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету сільської ради, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, не призведе до поновлення прав позивача, відновлення володіння, користування або розпорядження спірною земельною ділянкою, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача, яке потребуватиме додаткових засобів судового захисту.
Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що за твердженням сторони позивача лише частина спірної земельної ділянки накладається на землі смуги відведення Укрзалізниці, а інша частина земельної ділянки, площею 0,2500 га, є у приватній власності на законних підставах, жодним чином не порушує права та законні інтереси позивача, визнання недійсними рішення, яке слугувало підставою для оформлення державного акта в цілому, навпаки, може спричинити порушення права власника на спірну земельну ділянку, що в даному випадку не є виправданим та жодним чином не призведе до захисту та відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності).
Зважаючи на те, що на даний час майнові права на частину спірної ділянки належать ОСОБА_3 , яка до участі у справі не залучалась, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння, якщо позивач був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, якщо позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання рішення сільської ради та його скасування, визнання державних актів недійсним не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема, повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки.
Водночас, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов пред`явлено до неналежного відповідача в частині, що стосується Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області. 
Так, суд першої інстанції, залучивши до участі у справі правонаступника Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області - Радехівську міську раду Львівської області, не встановив, чи видавалось оспорюване в даній справі рішення виконавчого комітету Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області №7 від 09.08.1996 року і чи було воно підставою для видачі оспорюваного державного акту серії ЛВ №960 від 09.12.1996 року.
Судом хоч і вживались заходи з витребування зазначеного рішення, однак, таке не було надане ні стороною позивача, ні стороною відповідача.
Суд мав би надати цій обставині належну оцінку, і, у випадку відсутності рішення, як такого, - відмовити за недоведеністю в частині вимог, що стосувались, власне, відповідача Радехівської міської ради.
Окрім того, колегія суддів зауважує, що звертаючись із вказаним позовом, позивач просив визнати недійсним рішення виконавчого комітету Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 09.08.1996 року №7 та виданий на його підставі державний акт на право власності на землю серії ЛВ №960 від 09.12.1996 року, реєстраційний №29, позаяк, підставою для оформлення оспорюваного в даній справі державного акта на право власності на землю серії ЛВ №960 від 09.12.1996 року (т.1, а.с.61) слугувало рішення виконавчого комітету Стоянівської сільської ради від 09.08.1995 року №47, яке не є предметом спору в даній справі за позовними вимогами позивача.
Зважаючи на викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову з наведених вище мотивів. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця», від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця», задовольнити частково.
Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову акціонерного товариства «Українська залізниця», від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця», до Радехівської міської ради про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 09.08.1996 року №7 та державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №960 від 09.12.1996 року - відмовити, з мотивів, наведених у цій постанові. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 26 травня 2023 року.

Головуючий                                  С.М. Бойко 

Судді:                                          С.М. Копняк

                                                 А.В. Ніткевич