Постанова
Іменем України                    
28 червня 2023 року
м. Київ
справа № 617/1845/19
провадження № 61-40св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський Микола Миколайович, Державне підприємство «Сетам», 
треті особи: ОСОБА_2 , Державна казначейська служба України, Акціонерне товариство «Таскомбанк»
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2020 року під головуванням судді                               Донцова Д. Ю. та постанову Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Сегеди С. М., Цюри Т. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича, Державного підприємства «Сетам», треті особи: Акціонерне товариство «Таскомбанк», ОСОБА_2 , Державна казначейська служба України, про захист прав споживача, розірвання договору у формі акта державного виконавця про проведення електронних торгів та стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:
- розірвати договір купівлі-продажу у формі акта приватного виконавця про проведені електронні торги від 02 травня 2019 року щодо придбання рухомого майна - навантажувача телескопічного JCB-530-70, 2007 року випуску, жовтого кольору, заводський номер JCB-530-70/4/0781/1, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25 липня 2016 року;
- стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М. М. грошові кошти в розмірі 594 462,50 грн з урахуванням 3 % річних у розмірі 6 449,50 грн та інфляційних витрат в розмірі 2 377,85 грн, а всього -                                   603 289,85 грн;
- стягнути з Державного підприємства «Сетам» грошові кошти в розмірі                                           31 289,50 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 10 квітня 2019 року Державне підприємство «Сетам» (далі - ДП «Сетам») провело електронні торги з продажу навантажувача телескопічного JCB-530-70, 2007 року випуску. 
За результатами проведених електронних торгів переможцем став ОСОБА_1 , про що 02 травня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський М. М. склав акт. 
Придбане майно не було передано на користь позивача, приватний виконавець встановив факт втрати майна, після чого позивач звернувся із заявою про повернення сплачених ним на депозитний рахунок коштів в розмірі 594 462,50 грн та гарантійного внеску на користь ДП «Сетам» в розмірі 31 287,50 грн.
Вимога позивача виконана не була, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 15 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Розірвав договір купівлі-продажу у формі акта приватного виконавця про проведені електронні торги від 02 травня 2019 року щодо придбання ОСОБА_1 рухомого майна - навантажувача телескопічного JCB-530-70, 2007 року випуску, жовтого кольору, заводський номер JCB-530-70/4/0781/1, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25 липня 2016 року.
Стягнув з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області                              Долинського М. М. на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі -                                         603 289,85 грн, з яких: 594 462,50 грн - сума основного боргу; 6 449,50 грн - 3% річних, 2 377,85 грн - інфляційні витрати.
У задоволенні позовних вимог до ДП «Сетам» відмовив.
Вирішив питання розподілу судових витрат.
Одеський апеляційний суд постановою від 30 листопада 2022 року апеляційні скарги Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М. М. залишив без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня                             2020 року залишив без змін.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що приватний виконавець не передав позивачу придбаний ним на електронних торгах товар на що останній розраховував, беручи участь у таких торгах, що свідчить про істотне порушення договору приватним виконавцем як продавцем. Суди також вбачали наявність підстав для стягнення суми боргу із урахуванням 3 % річних у розмірі 6 449,50 грн та інфляційних витрат в розмірі 2 377,85 грн, а всього - 603 289,85 грн (розрахунок здійснено виходячи із 132 календарних днів прострочення виконання зобов`язання з повернення коштів, починаючи з 10 липня 2019 року по день звернення до суду -                            18 листопада 2019 року).
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2022 року представник АТ «Таскомбанк» - адвокат Пономарь С. Г. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду                                  від 30 листопада 2022 року в якій просив оскаржені судові рішення скасувати.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Представник заявника зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах: від 11 грудня 2019 року у справі № 909/324/19; від 25 березня 2020 року у справі № 461/8656/17; від 05 червня                        2018 року у справі № 338/180/17; від 17 квітня 2019 року у справі № 910/6381/18;                         від 14 серпня 2019 року у справі № 910/8819/18; від 17 березня 2020 року у справі                     № 911/1102/19; від 28 серпня 2019 року у справі № 910/5381/18; від 29 жовтня                     2019 року у справі № 911/2755/18 та від 22 січня 2019 року у справі № 927/877/17.
Аргументом касаційної скарги також є те, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, яке виявилось у тому, що суди протиправно не зупинили провадження у справі, оскільки приватний виконавець Долинський М. М. є мобілізованим до лав та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3                                          з 23 березня 2022 року.
Також місцевий суд допустив порушення норм процесуального права, яке виявилось у тому, що ухвала про залучення АТ «Таскомбанк» до участі у розгляді справи в якості третьої особи разом із додатками місцевим судом на його адресу надіслана не була, чим було порушено право на надання письмових пояснень щодо позовних вимог.
Представник заявника вказує, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що передача придбаного позивачем навантажувача не відбулась не в повній мірі відповідають обставинам справи, адже 03 березня 2020 року він був знайдений, проте позивач відмовився його забрати. Договір купівлі-продажу у формі акта про проведенні електронні торги не встановлював строки передачі майна позивачеві, а тому висновки судів про невиконання приватним виконавцем свого обов`язку щодо передачі майна покупцеві передчасні. Вважає, що в даному випадку з моменту складення акта про проведені електронні торги, а також з моменту передачі товару відповідальному зберігачеві відповідальність за схоронність майна несе включно відповідальний зберігач разом із переможцем торгів.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 13 лютого 2023 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував з Приморського районного суду м. Одеси справу № 617/1845/19.
27 лютого 2023 року справа № 617/1845/19 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
10 квітня 2019 року ДП «Сетам» провело електронні торги щодо навантажувача телескопічного JCB-530-70, 2007 року випуску, жовтого кольору, заводський номер JCB-530-70/4/0781/1, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25 липня 2016 року (реєстраційний номер лота 338531).
За результатами проведених електронних торгів переможцем став ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 397970. 
Майно придбано на торгах за ціною 625 750 грн, з яких 28 851,26 грн - гарантійний внесок за участь у торгах, та 2 436,24 грн - додаткова винагорода організатора, що разом складає 31 287,50 грн, які було сплачено на користь ДП «Сетам», та                                    594 462,50 грн - сплачено на депозитний рахунок приватного виконавця, що підтверджується наявними в матеріалах справи дублікатами квитанцій.
02 травня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський М. М. склав акт про проведені електронні торги у ВП № 58304807.
Майно зберігалось за адресою: Одеська область, Любашівський район, с. Гвоздавка Друга, однак, прибувши за адресою місцезнаходження майна, позивачем встановлено його відсутність за місцем зберігання.
11 червня 2019 року та 27 червня 2019 року ОСОБА_1 звертався до приватного виконавця із запитом щодо проведення перевірки наявності придбаного майна або повернення сплаченої суми. 
Вимогу про повернення сплачених коштів приватний виконавець отримав 02 липня 2019 року.
06 серпня 2019 року листом № 4210 приватний виконавець повідомив позивача, що в ході проведення перевірки майно за місцем зберігання виявлено не було, а відповідальний зберігач майна в особі директора ТОВ «Виробничо-наукова фірма «Зеленогірське» Кобзуненко О. О. звільнений з підприємства. 
Окрім цього приватний виконавець повідомив про неможливість повернення сплачених грошових коштів у зв`язку з тим, що кошти в розмірі 594 462,50 грн були перераховані на рахунок стягувача - АТ «Таскомбанк».
Також суди встановили, що передання придбаного майна покупцеві не відбулось.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договорів купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (стаття 664 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до частини першої статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Частинами другою, третьою статті 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати; на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги ( № 12-127гс19).
За змістом частини другої статті 638 та частини першої статті 640 ЦК України моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Тимчасовим порядком не передбачено. Підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу та дії, спрямовані на передання такого майна у володіння покупця, що підтверджують відповідний протокол, акт про проведені прилюдні торги та державна реєстрація права власності за покупцем, а не свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19)).
Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 вказав на такі особливості застосування статті 651 ЦК України. Суд оцінює істотність порушення договору, використовуючи термін «значна міра», яка проявляється у позбавленні сторони бажаного результату, який вона мала отримати при укладенні договору. При цьому вина сторони, яка істотно порушила договір, не має будь-якого значення ні для оцінки порушення як істотного, ні для виникнення права у другої сторони вимагати розірвання договору. Важливим критерієм істотності порушення договору також є розмір завданої шкоди, спричиненої таким порушенням, і який позбавляє потерпілу сторону отримати бажане при укладенні договору. Мова йде не лише про завдання шкоди у грошовій формі, що є прямими збитками, а також і про становище такої сторони, коли вона позбавляється можливості використовувати отримані результати договору.
Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 вказав на такі особливості застосування статті 651 ЦК України. Суд оцінює істотність порушення договору, використовуючи термін «значна міра», яка проявляється у позбавленні сторони бажаного результату, який вона мала отримати при укладенні договору. При цьому вина сторони, яка істотно порушила договір, не має будь-якого значення ні для оцінки порушення як істотного, ні для виникнення права у другої сторони вимагати розірвання договору. Важливим критерієм істотності порушення договору також є розмір завданої шкоди, спричиненої таким порушенням, і який позбавляє потерпілу сторону отримати бажане при укладенні договору. Мова йде не лише про завдання шкоди у грошовій формі, що є прямими збитками, а також і про становище такої сторони, коли вона позбавляється можливості використовувати отримані результати договору.
Суди попередніх інстанцій встановили, що приватний виконавець не передав ОСОБА_1 придбаний ним на електронних торгах товар - навантажувач телескопічний JCB-530-70, 2007 року випуску, жовтого кольору, заводський номер JCB -530-70/4/0781/1, на що останній розраховував, беручи участь у таких торгах.
Таким чином з огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що встановлені у справі обставини вказують на істотне порушення договору приватним виконавцем як продавцем, у зв`язку з чим суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання договору купівлі-продажу, оформленого у вигляді акта державного виконавця, із стягненням з приватного виконавця, як з продавця, сплачених позивачем, як покупцем, коштів за такий товар у розмірі 594 462,50 грн.
Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 297/2497/17 (провадження № 61-2271св20).
Вказаним також спростовуються аргументи касаційної скарги про те, що висновки судів попередніх інстанцій відносно того, що передача придбаного позивачем навантажувача не відбулась не в повній мірі відповідають обставинам справи, адже 03 березня 2020 року він був знайдений, проте позивач відмовився його забрати, оскільки як вбачається із матеріалів справи акт про проведені електронні торги був складений 02 травня 2019 року, 06 серпня 2019 року приватний виконавець повідомив позивача про відсутність майна у місці його зберігання, а 18 листопада 2019 року звернувся із цим позовом.
Таким чином, оскільки на час виникнення спірних правовідносин, придбане ОСОБА_1 приватним виконавцем віднайдене не було, колегія суддів вважає необґрунтованим означений аргумент касаційної скарги.
Колегія суддів вважає також обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав про стягнення суми боргу із урахуванням 3% річних та інфляційних витрат, що відповідає вимогам статті 625 ЦК України.
Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах: від 11 грудня                        2019 року у справі № 909/324/19; від 25 березня 2020 року у справі № 461/8656/17; від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17; від 17 квітня 2019 року у справі                           № 910/6381/18; від 14 серпня 2019 року у справі № 910/8819/18; від 17 березня                  2020 року у справі № 911/1102/19; від 28 серпня 2019 року у справі № 910/5381/18; від 29 жовтня 2019 року у справі № 911/2755/18 та від 22 січня 2019 року у справі                       № 927/877/17 колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 909/324/19 зазначав, що, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (статей 3, 6, 12 - 15, 20 Цивільного кодексу України, Господарського процесуального кодексу) можна дійти висновку про те, що у разі ухилення сторони від підписання договору, який відповідає усім передбаченим законодавством вимогам, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України саме шляхом визнання договору укладеним на умовах, визначених стороною. Такий спосіб захисту є належним, оскільки максимально ефективно поновлює порушене право заявника та убезпечує таке право від майбутніх порушень. Належність обраного позивачем у даній справі способу захисту саме у земельних відносинах, які складаються між органами місцевого самоврядування та покупцями земель комунальної власності підтверджує також вже усталена практика Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 461/8656/17 (провадження № 61-7433св19) викладений правовий висновок де зазначено, що повна заборона суб`єкта господарювання в нічний час здійснювати розважальну діяльність в нежитловому приміщенні, розташованому в багатоквартирному будинку, є ефективним способом захисту права мешканця будинку на використання власного житла і спокій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі                                   № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) вказувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Таким чином, оскільки висновки у вказаних справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин та фактично - доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності колегія суддів відхиляє означений аргумент касаційної скарги.
У постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 910/6381/18,                                від 14 серпня 2019 року у справі № 910/8819/18, від 17 березня 2020 року у справі                     № 911/1102/19, від 28 серпня 2019 року у справі № 910/5381/18,  зазначено, що оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Верховний Суду у постанові від 29 жовтня 2019 року у справі № 911/2755/18 вказував, що для встановлення можливості розірвання спірного договору необхідно визначити чи були допущені відповідачем саме істотні порушення умов такого договору, чи наявна шкода і її розмір внаслідок дій (бездіяльності), а також співвіднести очікуваний результат від укладеного договору та фактичні обставини внаслідок неналежного його виконання.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду                  від 22 січня 2019 року у справі № 927/877/17).
Отже, оскільки висновки судів попередніх інстанцій наведеним висновкам Верховного Суду не суперечать, колегія суддів відхиляє означений аргумент касаційної скарги.
Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, яке виявилось у тому, що суди протиправно не зупинили провадження у справі, оскільки приватний виконавець Долинський М. М. є мобілізованим та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 з 23 березня 2022 року колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається із матеріалів справи звернення до суду із позовом відбулось 18 листопада 2019 року, рішення місцевий суд ухвалив 15 травня 2020 року, отже на час розгляду справи судом першої інстанції вказані представником заявника обставини не існували.
Апеляційну скаргу представник АТ «Таскомбанк» подав 23 жовтня 2020 року, а приватний виконавець Долинський М. М. з апеляційною скаргою звернувся                               08 жовтня 2020 року. Постанова судом апеляційної інстанції була прийнята                                 30 листопада 2022 року.
Доказів перебування приватного виконавця Долинського М. М. на час розгляду справи судом апеляційної інстанції в лавах збройних сил матеріали справи не містять.
Таким чином колегія суддів відхиляє вказаний аргумент касаційної скарги представника АТ «Таскомбанк» крім того зауважує, що відповідач - приватний виконавець Долинський М. М. із касаційною скаргою не звертався, про порушення його прав як військовослужбовця, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції не зазначав.
Аргументи касаційної скарги відносно того, що місцевий суд допустив порушення норм процесуального права, яке виявилось у тому, що ухвала про залучення АТ «Таскомбанк» до участі у розгляді справи в якості третьої особи разом із додатками місцевим судом на його адресу надіслана не була, чим було порушено право на надання письмових пояснень щодо позовних вимог колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Третя особа у справі не є стороною у цивільному процесі.
За змістом статей 53, 54 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Отже, правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, який не є рівноцінним інтересам сторін (позивача чи відповідача). Інститут третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зумовлений перш за все необхідністю забезпечити можливість здійснення відповідними суб`єктами права регресу.
Якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зазначено, що тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що: обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу; невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства; розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. У ситуації, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була належним чином повідомлена про час та місце її розгляду, а суд апеляційної інстанції, повідомивши відповідну сторону належним чином, залишив таке рішення суду першої інстанції без змін, якщо такий учасник справи обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою, суд касаційної інстанції не може застосувати правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (частина друга статті 410 ЦПК України). 
Таким чином, оскільки АТ «Таскомбанк» не є стороною у справі, а було залучене до участі в якості третьої особи, зверталось із апеляційною скаргою, аргументи якої були оцінені судом апеляційної інстанції та обґрунтовано ним відхилені, тобто судом апеляційної інстанції фактично було усунене вказане порушення місцевого суду, колегія суддів відхиляє вказаний аргумент касаційної скарги.
Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	А. І. Грушицький	
 	 	
 	Є. В. Петров