ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року	Львів	Справа № 380/7112/22 пров. № СК-А/857/14271/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року (ухвалене головуючою-суддею Гулкевич І.З. в порядку спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                     в с т а н о в и в :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії МВС України щодо відмови підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган) документи для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон №2262) та зобов`язати відповідача підготувати та подати до ГУ ПФУ документи для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до цього Закону.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 позовні вимоги були задоволені повністю. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, МВС України подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років, а позивач, такої вислуги, у мінімально-визначеному законодавством розмірі не має, а тому не набув права на призначення пенсії.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що наказом ГУ МВС у Львівській області №831 о/с від 06.11.2015 капітана міліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору карного розшуку Личаківського районного відділу ЛМУ ГУМВС, було звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних Сил за п.64 "г"  (через скорочення штатів). Вислуга років станом на 06.11.2015 складає 20 років 02 місяці 05 днів, у пільговому обчисленні 25 років 07 місяців 26 днів.
17.01.2022 позивач звернувся до ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області" із заявою, в якій просив підготувати та подати до ГУ ПФУ необхідні документи для призначення йому пенсії відповідно до Закону №2262.
17.02.2022 листом №33/34-651 ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області" повідомило позивача про наявність у нього календарної вислуги років 20 років 02 місяці 05 днів, яка не дає права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону.
18.02.2022 позивач звернувся до ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області" із заявою про скерування документів для розгляду питання для визначення права на призначення пенсії за вислугою років (з урахуванням пільгового стажу) до Департаменту персоналу МВС України.
Листом №33/34-960 від 31.03.2022 ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області" скерувало до МВС України департаменту пенсійних питань та соціального захисту матеріали ОСОБА_1 для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262.
Департамент пенсійних питань та соціального захисту МВС України листом №9303/49-2022 від 12.04.2022 повернув матеріали без реалізації до ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області", оскільки у позивача наявна календарна вислуга років 20 років 02 місяці 05 дні, яка не дає права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону.
Вважаючи протиправними дії відповідача, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що вислуга років позивача з урахуванням часу служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить 25 років 07 місяців 26 днів, а відтак він набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі ст.12 Закону №2262.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Відповідно до ч.1 ст. 102 Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580), пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом №2262.
Згідно ст.1 Закону №2262, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на відповідній службі, мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Пунктом "а" ч.1 ст.12 Закону №2262 передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" ст.1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
На виконання зазначених вимог Закону №2262, постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 було затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядок №393).
Пунктом 1 Порядку №393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону №2262 особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 цього Закону, до вислуги років, зокрема, зараховуються в службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції.
Згідно ст.10 Закону №2262, призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у ст.1-2 цього Закону, здійснюється органами Пенсійного фонду.
Статтею 48 Закону №2262 передбачено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262, затверджений постановою правління ПФУ №3-1 від 30.01.2007 (далі - Порядок №3-1). 
Відповідно до п.1 Порядку №3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом (№2262), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи, серед інших, Державної прикордонної служби України.
Відповідно до п.12 Порядку №3-1, уповноважений структурний підрозділ у 10- денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.
Згідно п.14 Порядку №3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Наказом МВС України №760 від 17.09.2018 було затверджено Інструкцію про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262 та з інших соціальних питань (далі - Інструкція №760), яка визначає процедуру організації в Міністерстві внутрішніх справ України, центральних органах виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України (Національна поліція України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Адміністрація Державної прикордонної служби України (далі - ЦОВВ)), та Національній гвардії України роботи, зокрема, щодо оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно із Законом №2262-XII.
Пунктом 1 розділу II Інструкції №760 визначено, що уповноважені структурні підрозділи (визначені МВС, ЦОВВ та Національною гвардією України структурні підрозділи, на які покладено функції з підготовки та подання до органів, які призначають пенсії, необхідних для призначення пенсій документів - абз. 4 п. 3 р.1 Інструкції №760) організовують роботу з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій особам, які мають право на пенсію відповідно до чинного законодавства; розглядають листи та звернення із питань оформлення документів для призначення та перерахунку пенсій, для отримання пільг, а також здійснюють прийом громадян, які звертаються з цих питань; приймають від підрозділів персоналу (кадрового забезпечення) та фінансового забезпечення (бухгалтерських підрозділів) документи, передбачені Порядком та цією Інструкцією для призначення (перерахунку) пенсій; готують та подають у встановленому чинним законодавством порядку до органів, які призначають пенсії, документи для призначення (перерахунку) пенсій.
Відповідно до пункту 1 розділу III Інструкції №760, уповноважені структурні підрозділи: 1) приймають від особи, яка набула право на пенсію відповідно до Закону, заяву про призначення пенсії, документи згідно з Порядком. Не пізніше наступного робочого дня інформують письмово в довільній формі підрозділи персоналу (кадрового забезпечення) та фінансового забезпечення (бухгалтерські підрозділи) про необхідність оформлення та подання уповноваженому структурному підрозділу документів для призначення (перерахунку) пенсії; 2) здійснюють перевірку обчислення вислуги років (страхового стажу) для призначення пенсії; 3) здійснюють перевірку поданих для призначення пенсії документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та інших документів; 4) у разі якщо до заяви про призначення пенсії не додано необхідних для цього документів, витребовують їх від відповідного підрозділу персоналу (кадрового забезпечення) та підрозділу фінансового забезпечення (бухгалтерського підрозділу); 5) у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії та всіх необхідних документів оформляють особі, якій оформлюється пенсія, подання про призначення пенсії за формою, встановленою Порядком, та направляють до органу, що призначає пенсії, за місцем проживання особи; 6) долучають до облікової справи особи отриману від органів, що призначають пенсії, розписку-повідомлення.
Аналіз приведених вище норм дає підстави для висновку, що на уповноважені структурні підрозділи наведені вище з дня отримання відповідної заяви особи покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів. Саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненим зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу Пенсійного фонду України або відмовити у такому поданні.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що вислуга років позивача в календарному обчислені складає 20 років 02 місяці 05 днів, в пільговому підрахунку 25 років 07 місяці 26 днів.
Однак спірним у даній справі є вирішення питання про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки відповідач вважає, що позивач не має встановленої п."а" ч.1 ст.12 Закону №2262 станом на час звільнення зі служби необхідної календарної вислуги років.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262. 
Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Порядком №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Таке правове регулювання дозволяє зробити висновок про те, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону №2262 і положенням цього Закону не суперечить.
Статтею 1 Закону №2262 передбачено наведених у ній осіб право на довічну пенсію за вислугу років. Цей же Закон як єдину обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.
Визначення у Законі №2262 вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в ч.4 ст.17 цього Закону щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.
З наведеного слід зробити висновок, що передбачена Законом №2262 календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).
У свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону №2262 пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку №393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.
Водночас, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262.
Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 14.04.2021 по справі №480/4241/18, яка який в силу норм ч.5 ст.242 КАС України враховується судом під час вирішення наведеного спору.
Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом також у постановах від 27.07.2022 по справі №766/4549/17 та від 14.09.2022 по справі №640/14718/20.
Колегія суддів зазначає, що на день звільнення зі служби позивач мав визначену п."а" ч.1 ст.12 Закону №2262 вислугу - 25 років і більше, а тому МВС України протиправно відмовило йому в оформленні документів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до вказаної норми цього Закону.
Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що у своєму листі №9303/49-2022 від 12.04.2022 Департамент пенсійних питань та соціального захисту МВС України констатував відсутність правових підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі п."а" ч.1 ст.12 Закону №2262 у зв`язку з недостатністю вислуги років у календарному обчисленні. Будь-яких зауважень чи заперечень про наявність у позивача більше 25 років стажу в пільговому підрахунку, відповідач не висловлював.
В даному контексті колегія суддів зазначає, що позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 12 Закону №2262.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з метою повного та всебічного захисту прав позивача слід задовольнити вимоги позивача шляхом визнання протиправною відмову МВС України, яка викладена у листі Департаменту пенсійних питань та соціального захисту МВС України №9303/49-2022 від 12.04.2022 щодо оформлення та подачі документів до органів ПФУ для призначення пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання МВС України оформити та подати до пенсійного органу необхідні документи для призначення позивачу пенсії за вислугою років, відповідно до п."а" ч.1 ст.12 Закону №2262, з урахуванням висновків суду у рішенні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року по справі №380/7112/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук