Дата документу 18.04.2023 Справа № 337/2402/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2402/22     Головуючий у 1 інстанції: Мурашова Н.А.
Провадження № 22-ц/807/937/23       Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:         Гончар М.С., 
        Дашковської А.В. 
секретар:       Волчанова І.М.,   

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом    ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Хортицький відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: Хортицький відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна, в якому просила зняти арешт та заборону здійснювати відчуження всього майна, що належало спадкодавцю ОСОБА_2 , який був накладений постановою державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 11.02.2013 у виконавчому провадженні ВП №36469030.
Зазначала, що у Хортицькому ВДВС Запорізького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП №36469030 з виконання виконавчого листа №2-4241/2011, виданого 11.02.2013 Індустріальним районним судом М.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь AT КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 358 453,17грн. Постановою державного виконавця від 11.02.2016 виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо було звернути стягнення. Повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся. На теперішній час час виконавче провадження ВП №36469030 знищено у зв`язку із закінченням строків його зберігання. Боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона як його дружина є спадкоємцем першої черги після його смерті та 21.09.2021 звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка до приватного нотаріуса ЗМНО Гури М.Г., останнім заведено спадкову справу №112/2021р. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у зв`язку з тим, що спадкове майно знаходиться під арештом, який було накладено постановою державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 11.02.2013 в межах виконавчого провадження №36469030. Наявність арешту нерухомого майна спадкодавця ОСОБА_2 за відсутності відкритого виконавчого провадження позбавляє її можливості прийняти та оформити спадщину і відповідно є перешкодою для здійснення нею права власності на спадкове майно, яке вона набула в порядку спадкування відповідно до законодавства. У зв`язку з цим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року позовні вимоги задоволені повністю.
Знято арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_2 , який накладений постановою державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 19.02.2013 у межах виконавчого провадження № 36469030, запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 635303 від 11.04.2013.
Судове рішення мотивовано тим, що за відсутності відкритого виконавчого провадження накладення арешту на майно спадкодавця порушує права його спадкоємців, зокрема, позивачки ОСОБА_2 . 
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, оскільки позивачем неправильно обраний спосіб захисту свого порушеного права, а також апелянт посилався на те, що позивач не правильно визначила коло сторін по справі, АТ КБ «Приватбанк» не є відповідачем по справі. Судове рішення про стягнення зі спадкодавця заборгованості за кредитним договором не виконано, борг не погашений, що порушує права стягувача.
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги неспроможними. Вважає, що нею обрано правильний спосіб захисту порушеного права, а наявність обтяження на майні спадкодавця за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном.
В засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення ОСОБА_1 повістки про виклик до суду 28.03.2023 та довідкою про доставлення електронного документу АТ КБ «ПриватБанк» в його електронний кабінет (а.с.126, 128). 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимог оскаржуване рішення не відповідає.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 ,після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , та частики нежитлового приміщення – корпус №10 (літ.Х) за адресою: АДРЕСА_2 ) (а.с. 57, 72-75).
Спадкоємцем першої черги є дружина померлого ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, подавши 21.09.2021 заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори (а.с.55-77).
Спадкодавець ОСОБА_2 був боржником у виконавчому провадженні, відкритому 11.02.2013 на підставі виконавчого листа, виданого Індустрівльним районним судом м.Дніпропетровська 06.12.2011 №2-424/2011, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБванк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 358 453 грн. (а.с.8).
Постановою державного виконавця від 19.02.2013 накладено арешт на все майно боржника. В межах виконавчого провадження виконавцем вживалися заходи для виконання судового рішення: здійснено опис і арешт майна боржника, призначено суб`єкта оціночної діяльності. Постановою державного виконавця від 11.02.2016 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції Закону на час виникнення спірних правовідносин) (а.с.8-11). 
09.06.2022 позивачка ОСОБА_1 звернулась до Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі із заявою про зняття арешту з нерухомого майна померлого ОСОБА_2 , який було накладено постановою державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 19.02.2013 в межах виконавчого провадження №36469030 (арк.6).
У відповіді на вказане звернення Хортицький ВДВС у м.Запоріжжі №12384/5 від 30.06.2022 повідомив заявницю, що згідно бази даних АСВП на виконанні ВДВС перебувало виконавче провадження №36469030 з примусового виконання виконавчого листа №2-4241/2011, виданого 06.12.2011 Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 358 453,17грн., яке було відкрито 11.02.2013р. Постановою державного виконавця від 11.02.2016 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» . У зв`язку з закінченням строків зберігання вказане виконавче провадження знищено. Оскільки сума боргу, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження за вказаним виконавчим провадження станом на 11.02.2016 не стягнуті, підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_2 відсутні (арк.7).
Відомості про повторне пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа №2-4241/2011, виданого 06.12.2011р. Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 358453,17грн. в матеріалах справи відсутні.
Згідно з копією цього виконавчого листа, доданою представником АТ КБ «Приватбанк» до письмових пояснень на позов ОСОБА_1 , на ньому мається відмітка державного виконавця від 11.02.2016 по повернення виконавчого листа на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», відмітка про повторне пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання відсутня (а.с..46-47).
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №322254194 від 08.02.2023р. в спеціальному розділі державного реєстру речових прав мається запис за №635303 від 11.04.2013р. про реєстрацію обтяження - арешту усього нерухомого майна ОСОБА_2 на підставі постанови державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ №36469030 від 19.02.2013 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказаний запис вчинено державним реєстратором Запорізького міського управління юстиції Михайлишиною І.І. (а.с.100).
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша та друга статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).
Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
При цьому слід ураховувати, що у зв`язку із заміною боржника у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині боржника. 
Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про скасування арешту з майна боржника та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження», зокрема оскаржувати дії виконавця у порядку, передбаченому ст.447 ЦПК України та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічні положення щодо правонаступництва передбачені і у ст. 55 ЦПК України, якою визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни сторони у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він заміняє. 
Суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_1 як правонаступник боржника у виконавчому проваджені не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником (або його правонаступником) рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Отже, суд першої інстанції помилково розглянув справу по суті та не врахував того, що арешт накладено на майно ОСОБА_2 , який був боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому ОСОБА_1 , як праволнаступник боржника, не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі №369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі №201/6486/20 (провадження № 61-19066св20), від 19 січня 2022 року у справі №577/4541/20 (провадження № 61-8240св21), підстав відступити від зазначених висновків суд не встановив.
Таким чином, аналіз викладеного свідчить проте, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, судом першої інстанції були допущені норми процесуального право, що є підставою для його скасування. Тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню. Провадження у вказаній справі підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду розгляду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року у цій справі скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Хортицький відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна – закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повний текст постанови складено 19 квітня 2023 року. 

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

М.С. Гончар