Справа № 307/3575/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        17 травня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Кожух О.А.,
суддів - Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.,
за участі секретаря - Терпай С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2022 року (повний текст рішення складено 23.11.2022, суддя Сойма М.М.) у справі № 307/3575/21 за позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (ТДВ «СК «Альфа-Гарант») про стягнення страхового відшкодування (відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи).
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 18:20 год. у селі Вонігово по вул. Головній, водій автомобіля марки «Мерседес Спрінтер», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень помер в Тячівській районній лікарні. 
ОСОБА_1 зазначала, що вона є дружиною, а малолітній ОСОБА_2 є сином загиблого, внаслідок смерті якого їм спричинена шкода.
Станом на дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з Полісом №АО5778447. 
29.03.2021 позивачем надіслано відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування для дружини та сина загиблого, в якій просила виплатити загальну суму страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування у розмірі 191 687,00 грн, з яких: 16 692,00 грн моральної шкоди та 8975,00 грн витрат поховання для ОСОБА_1 , 16 692,00 грн моральної шкоди та 150 228,00 грн витрат на утримання для ОСОБА_2 .
Однак ТДВ СК «Альфа-Гарант» було частково виплачено позивачці та її сину страхове відшкодування у розмірі 41 594,50 грн, що за повідомленням страхової компанії складається із 50% відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання та 20 865,00 грн витрат на утримання малолітнього сина. Відмову у виплаті інших 50% від заявленої суми відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання страховик аргументував наявністю вини пішохода ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди. При цьому ТДВ СК «Альфа-Гарант» було розстрочено загальну суму витрат на утримання на щомісячні платежі у розмірі 1043,50 грн до грудня 2025 року. 
Позивачка не погоджується із таким рішенням страховика щодо виплати відшкодування. Вказувала, що смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, а у діях пішохода відсутня будь-яка неправомірна поведінка, тому відсутні підстави для поділу відповідальності, визначення її в розмірі 50%.
Зазначала, що ТДВ СК «Альфа-Гарант», всупереч ст.27.2 та 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснено виплату страхового відшкодування на утримання одноразово у розмірі 20 865,00 грн, що вважає незаконним, оскільки така сума є меншою, ніж 36 мінімальних заробітних плат. 
Вказувала, що сума виплати у розмірі 1043, 23 грн щомісячно є мізерною та не забезпечить необхідного та належного забезпечення дитині, не відповідає розміру мінімального прожиткового мінімуму, встановленого для дитини віком до 6 років, порушує права малолітньої дитини, у зв`язку з чим просила суд стягнути суму страхового відшкодування однією виплатою.
Посилаючись на дані обставини, ОСОБА_1 у позовній заяві просила стягнути з відповідача всього 148 005,00 гривень, з яких - 
для сина: 
127 275,00 гривень - суми несплачених витрат на утримання; 
8346,00 гривень - моральної шкоди;
для дружини: 
4037,50 гривень - суми несплачених витрат на поховання; 
8346,00 гривень - моральної шкоди.
Також у позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, а також штрафні санкції, розраховані на вищевказану суму (148005,00 грн), а саме 4853,76 грн, з яких: 
4099,54 гривень - пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період з 29.07.2021 по 28.09.2021;
754,22 гривень - 3 % річних. Інфляційні втрати було зазначено - 0,00 грн. 
Уточнюючи та збільшуючи позовні вимоги (а.с. 83-85,137-138 т. 1 161-164, 195-196, 229- 232 т. 1, а.с. 94-96 т. 2), посилаючись на часткову виплату страховиком щомісячних платежів, віднімаючи їх розмір від визначеної у позовній заяві суми в розмірі 148 005,00 грн (яка включає до себе і суму моральної шкоди в розмірі 16 692 грн і суму несплачених витрат на поховання у розмірі 4037,50 грн), позивачка остаточно просила стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 :
138 615,75 гривень - страхового відшкодування на утримання; 
22 850,00 гривень - витрат на спорудження надгробного пам`ятника; 
56 735, 31 гривень - пені за період з 29.07.2021 по 17.11.2022; 
5 732, 86 гривень - 3 % річних за період з 29.07.2021 по 17.11.2022;
33 496, 62 гривень - інфляційних втрат за період з 29.07.2021 по 17.11.2022;
10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. 
Рішенням Тячівського районного суду закарпатської області від 18.11.2022 позов ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 - задоволено. 
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 257430, 54 гривень страхового відшкодування, з яких: 138615, 75 гривень - страхове відшкодування на утримання, 22850,00 гривень - витрати на спорудження надгробного пам`ятника, 56735,31 гривень - пеня за період з 29 липня 2021 року по 17 листопада 2022 року, 5732,86 гривень - 3 % річних від простроченої суми за період з 29 липня 2021 року по 17 листопада 2022 року, та 33496,62 гривень - інфляційні втрати за період з 29 липня 2021 року по 17 листопада 2022 року. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 10000,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь держави 2574,31 гривень судового збору.
На це рішення подало апеляційну скаргу Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант». Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано, що станом на 10.11.2021 ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено на користь позивачки та її сина загалом 53069,25 грн страхового відшкодування. Із урахуванням таких виплат, стягнута судом сума страхового відшкодування складає 214 535,00 грн, що перевищує загальну суму всіх страхових виплат у розмірі 200 000,00 грн, (страховий ліміт) передбачену за полісом №АО5778447. Вважає помилковим висновки суду першої інстанції, оскільки у настанні ДТП відсутня вина водія ОСОБА_3 , у зв`язку із закриттям кримінального провадження відносно нього, а також відсутня вина ТДВ СК «Альфа-Гарант». Натомість, на переконання скаржника, винним є загиблий, який перебував у стані алкогольного сп`яніння на проїзній частині. Відтак скаржник вважає, що дана ДТП не є страховим випадком та відповідальність страховика не настає. Хоча у скарзі винним у настанні ДТП вважає загиблого, зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 страховиком було прийнято рішення вважати винними обох учасників ДТП (водія та загиблого), та на підставі п. 36.3 ст. 36 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) відшкодувати половину заподіяної шкоди. Скаржник вважає, що в судовому рішенні мав установлюватися розмір періодичних платежів, а не визначатися загальна сума одноразового страхового відшкодування. Вважає, що п. 27.5 ст. 27 Закону № 1961-IV встановлює не обов`язок, а право страхувальника здійснити виплату одноразовим платежем. Стягнення страхового відшкодування у вигляді одноразової виплати є втручанням в господарську діяльність скаржника. Оскільки скаржник не зобов`язаний сплачувати страхове відшкодування, висновок суду першої інстанції про стягнення штрафних санкцій (3 % річних та інфляційних втрат) є помилковим. 
Представник ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 - адвокат Скочиляс І.М. - подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду залишити без змін. 
17.05.2023 представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» Білинова А.В. надіслала до апеляційного суду додаткові пояснення, надавши відповіді, зокрема, і на питання, поставлені апеляційним судом в судовому засіданні 27.03.2023. Зокрема, зазначала, що місячний платіж на утримання сина визначено в сумі 1043,25 грн, виходячи з мінімальної заробітної плати на дату ДТП: 4173 грн / 2 (обопільна вина водія та пішохода) - 2086,50 грн./ 2 (частка, що припадала на самого загиблого) = 1043,25 грн. 
12.05.2023 представник ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 - адвокат Скочиляс І.М. - подала письмові пояснення, у яких визнала ту обставину, що пред`явивши 07.06.2022 вимогу страховику про стягнення 22850,00 грн витрат на спорудження надгробного пам`ятника - позивач перевищив ліміт страхового відшкодування за полісом №АО5778447. У зв`язку з цим просить стягнути меншу суму витрат на спорудження надгробного пам`ятника - у розмірі 8314,50 гривень. Просить змінити рішення суду першої інстанції, виклавши резолютивну частину рішення у такій редакції:
стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 146928,75 грн, з яких: 117886, 25 гривень - витрат на утримання; 16992,00 гривень - моральної шкоди; 4037,50 гривень - витрат на поховання; 8314,50 гривень - витрат на спорудження надгробного пам`ятника. 
стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 за період з 29 липня 2021 року по 17 листопада 2022 року 55142,21 гривень - пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ; 5637,41 гривень - 3 % річних від простроченої суми та 38037,67 гривень - інфляційні втрати, що разом становить 98817,29 грн;
стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 10 000, 00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу. 
стягнути з відповідача на користь держави 2574,31 гривень судового збору. 
В судовому засіданні апеляційного суду 27.03.2023 представники сторін надавали пояснення в режимі відеоконференцзв`язку. За заявою представника апелянта ОСОБА_4 ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 12.05.2023 було постановлено провести судове засідання, призначене на 17.05.2023, в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Проте ОСОБА_4 не зареєструвався у підсистемі відеоконференцзв`язку, тому провести судове засідання за його участі в режимі відеоконференції не видалось можливим. 
Представник позивача надіслала клопотання, в якому просила розглянути справу за її відсутності.
Зважаючи на те, що представниками сторін надавались пояснення в судовому засіданні 27.03.2023, до апеляційного суду було подано додаткові пояснення представників сторін, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності сторін та їх представників сторін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 18:20 год. у селі Вонігово по вул. Головній, водій автомобіля марки «Мерседес Спрінтер», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень помер в Тячівській районній лікарні (а.с.16 т.1).
Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 зафіксовано факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14 т. 1).
Постановою слідчого управління ГУНП в Закарпатській області від 28.05.2021 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019070000000316, було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України. Цією постановою встановлено, що ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним транспортним засобом, перед виникненням дорожньо-транспортної пригоди правил дорожнього руху не порушував і в момент виникнення небезпеки для руху своїми діями не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_2 , шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування (а.с. 32-39 т.1).
Станом на дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з Полісом №АО5778447 (а.с.17 т. 1).
Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов Полісу №АО5778447 становить 200000 грн. (а.с. 104, 109, 112 т. 1).
Позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 із 26.12.2017, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ( а.с. 24 т. 1).
Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_4 (а.с. 25 т. 1)
Згідно з довідкою Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 22.03.20210, ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , та разом з ним на момент смерті проживали дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12 т.1).
29.03.2021 на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування: для сина загиблого - ОСОБА_2 (законним представником якого є мати - ОСОБА_1 ) - витрати на утримання - 150228,00 грн.; моральної шкоди -16692,00 грн.; для дружини загиблого - ОСОБА_1 - моральної шкоди - 16692,00 грн.; 8075,00 грн - витрати на поховання (а.с.8 т. 1). 
06.04.2021 ТДВ СК «Альфа-Гарант» у своєму листі повідомила позивача, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховиком рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вчинення вказаної ДТП, а також просило надати додаткові документи та інформацію до заяви про виплату страхового відшкодування (а.с. 19-21 т.1).
26.04.2021, 28.05.2021, 08.06.2021 на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» позивачем було надіслано заяви про долучення документів, наявність яких вимагала страхова компанія, зокрема і копія постанови про закриття кримінального провадження №12019070000000316 від 28.05.2021.
Відповідно до товарного чеку від 06 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 замовила та оплатила організацію поховання на загальну суму 8 075, 00 гривень (а.с. 15 т. 1).
28.07.2021 відповідачем було частково сплачено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 , страхове відшкодування у розмірі 41 594,50 грн. (а.с. 44-45 т. 1).
На запит адвоката Скочиляс І.М. листом № 12/3642 від 08.09.2021 ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило, що товариством прийнято рішення про виплату відшкодування 50% від усіх виплат, а саме: 28.07.2021 ТДВ СК «Альфа-Гарант» на реквізити ОСОБА_1 було сплачено 41594,20 гривень, а інша частина грошових коштів на утримання сина ОСОБА_2 буде перераховуватися до 30 числа кожного наступного місяця в сумі 1043,25 гривень до грудня 2025 року (а.с. 44-45 т. 1).
Згідно платіжного доручення № 18894 від 28.07.2021 ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 (вигодонабувачеві ОСОБА_1 ) 12 383,50 гривень, з яких 4037,50 гривень у відшкодування витрат на поховання та 8346,00 гривень у відшкодування моральної шкоди (а.с. 109, 111 т.1), згідно платіжного доручення № 18891 від 28.07.2021 перерахувало на рахунок ОСОБА_1 29211,00 гривень (вигодонабувачеві ОСОБА_2 ), з яких 20865,00 гривень на утримання (20 місяців х 1043,25) та 8346,00 гривень у відшкодування моральної шкоди (а.с. 114, 112 т. 1). 
Сторони визнають ту обставину, що надалі у період із серпня 2021 року по червень 2022 року СК «Альфа-Гарант» було сплачено всього 11 платежів щомісяця по 1043,25 гривень на утримання малолітнього ОСОБА_2 (а.с. 115-118 т. 1, а.с. 122 т. 2). Вказана сума коштів за 11 місяців становить 11475,75 грн, а загалом сума коштів сплачена на утримання складає 32340,75 грн (11475,75 + 20865,00 = 32340,75).
01.06.2022 на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» було направлено заяву ОСОБА_1 про долучення документів та виплату страхового відшкодування в сумі 22850, 00 гривень витрат на встановлення надгробного пам`ятника, згідно товарного чека від 05.05.2022 (а.с. 233, 234 т. 1 ). 
Вказана сума витрат на встановлення надгробного пам`ятника позивачу не відшкодована.
Оскільки грошові кошти на утримання, у відшкодування моральної шкоди та на поховання були сплачені 28.07.2021, однак у неповному розмірі, тому з 29.07.2021 позивач нарахувала штрафні санкції (3 % річних, інфляційні втрати, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ згідно п. 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV), а з 30.08.2022 (через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування в частині встановлення надгробного пам`ятника) такі штрафні санкції позивачем нараховано також на суму витрат на встановлення надгробного пам`ятника. 
Згідно з розрахунком позивача в остаточному клопотанні про збільшення позовних вимог від 01.11.2022 (а.с. 96 т. 2) загальна сума страхового відшкодування складає 257430,54 гривень, з яких: 138615,75 гривень - страхове відшкодування на утримання, 22850,00 гривень - витрати на спорудження надгробного пам`ятника, 56 735,31 гривень - пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період з 29.07.2021 по 17.11.2022, 5732,86 - 3 % річних від простроченої суми за період з 29.07.2021 по 17.11.2022, та 33496,62 гривень - інфляційні втрати за період з 29.07.2021 по 17.11.2022.
Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до частини першої статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з цим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Статтею 3 Закону № 1961-IV встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи
Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону № 1961-IV страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Пунктом 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону № 1961-IV).
Пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01.07.2020 у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц; від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц; від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц; від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц; від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18; від 20 травня 2021 року у справі № 501/2015/16. 
У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.
Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.
Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Тобто, вказана норма Закону № 1961-IV встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.
Пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Виходячи з вищезазначених норм права, колегія суддів звертає увагу, що у цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон № 1961-IV - є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон № 1961-IV визначає спеціальні до ЦК України розміри та строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).
Ухвалюючи рішення у справі, судом першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановлено відсутність належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 , який помер внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком.
Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 28.05.2021 вбачається, що при судово-токсикологічному дослідженні трупа ОСОБА_2 виявлено 2,3% етилового спирту, що відноситься до середнього ступеня алкогольного сп`яніння (а.с. 37 т. 1). 
Відповідачем у даній справі не доведено умислу потерпілого заподіяти шкоду або наявності непереборної сили. 
Посилання відповідача на наявність вини пішохода ОСОБА_2 та доводи відповідача про те, що відповідальність слід розподілити порівну між водієм забезпеченого транспортного засобу та потерпілим пішоходом - є безпідставними, оскільки пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, та в даній справі шкоду заподіяно не внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, а одним джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем марки «Мерседес Спрінтер», д.н.з. НОМЕР_1 .
У даній справі сторонами визнано ту обставину, що мати потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , не зверталася до страхової компанії за відшкодуванням шкоди, заподіяної смертю потерпілого внаслідок ДТП. 
Також позивачем не заперечувалось правильність сум, визначених ОСОБА_1 у заяві про виплату страхового відшкодування (для сина загиблого - ОСОБА_2 (законним представником якого є мати - ОСОБА_1 ) - витрати на утримання - 150228,00 грн.; моральної шкоди - 16692,00 грн.; для дружини загиблого - ОСОБА_1 - моральної шкоди - 16692,00 грн.; 8075,00 грн - витрати на поховання), проте відповідачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 50 % від визначених сум. 
Крім того, відповідачем не було вирішено питання щодо витрат на спорудження надгробного пам`ятника. 
Враховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ДТП, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки «Мерседес Спрінтер», д.н.з. НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з Полісом №АО5778447, і внаслідок якої загинув ОСОБА_2 , є страховим випадком, а тому у страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого, а її розмір слід визначити відповідно до положень пунктів 27.1 - 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Такий висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладеними у постановах: від 14 січня 2019 року, справа № 751/8121/17 (провадження № 61-39326св18); від 30 жовтня 2019 року, справа № 323/2127/16-ц (провадження № 61-33689св18).
Отже, висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення зі страховика страхового відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом - є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.
Судова колегія погоджується із висновками, що за положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик, визнавши вимоги заявника обґрунтованими, зобов`язаний був виплатити страхове відшкодування не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Відтак колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, що страховик на підставі пункту 36.5 Закону № 1961-IV зобов`язаний сплатити пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а саме за визначений позивачем, з урахуванням принципу диспозитивності, період із 29.07.2021 по 17.11.2022, трьох процентів річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК України.
Разом із тим, суд першої інстанції не перевірив наданого позивачем розрахунку, не врахував ліміту страхової суми в розмірі 200000 грн за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю за Полісом №АО5778447.
У суді апеляційної інстанції представник позивача визнав те, що пред`явивши 07.06.2022 вимогу про стягнення 22850,00 грн витрат на спорудження надгробного пам`ятника - позивач перевищив ліміт страхового відшкодування за полісом №АО5778447. У зв`язку з цим, просить стягнути меншу суму витрат на спорудження надгробного пам`ятника (8314,50,00 грн, замість 22850,00 грн).
Посилання відповідача на те, що одноразова виплата страхового відшкодування є його правом, а не обов`язком та доводи апеляційної скарги відповідача щодо розтермінування виплати страхового відшкодування не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони суперечать положенням Закону № 1961-IV, якими визначено порядок здійснення, розміри та строки страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого - не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Враховуючи надані позивачем розрахунки, заперечення ТДВ СК «Альфа-Гарант» стосовно правильності обчислень, колегія суддів виходить із наступного. 
Мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на день настання страхового випадку (ІНФОРМАЦІЯ_1) становила 4173 грн.
Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого визначено п. 27.2 ст. 27 Закону № 1961-IV у сумі не менше 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку - 150228 грн (4173 х 36 = 150228). Як установлено вище, страховиком було сплачено на утримання загалом 32340,75 грн, тому залишок становить 117887,25 грн, який не виплачено страховою компанією у встановлені законом строки (не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування) та підлягає стягненню з відповідача (150228 - 32340,75 = 117887,25).
Загальний розмір страхового відшкодування у відшкодування моральної шкоди визначено п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV у сумі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі (4173 х 12 = 50076 грн), страховиком було сплачено 16692 грн (по 8346,00 грн позивачці та її сину, а.с. 109-114 т.1) та враховуючи межі позовних вимог і принцип диспозитивності цивільного процесу, стягненню на користь ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , з відповідача підлягає стягненню 16 992,00 гривень. 
Загальний розмір відшкодування витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі (4173 х 12 = 50076 грн).
Розмір витрат на поховання становив 8075 грн, страховиком виплачено тільки 4037,50 гривень, тому стягненню підлягає залишок у розмірі 4037,50 гривень у відшкодування витрат на поховання.
Витрати на спорудження надгробного пам`ятника становлять 22850 грн (а.с. 234 т. 1), однак, оскільки загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи (у силу п. 27.5 ст. 27 Закону № 1961-IV), не може перевищувати страхову суму за таку шкоду, котра у даній справі становить 200 000 грн, тому розмір відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника, що підлягає стягненню з відповідача, становить 8013 гривень (200 000 - 29211,00 - 12383,50 - 11475,75 - 117887,25 - 16992,00 - 4037,50 = 8013).
Позивач при обчисленні штрафних санкцій, відкинувши два щомісячні платежі на утримання (за червень та липень 2021 року, 11475,75-1043,25-1043,25 = 9389.25) зазначив суму заборгованості в розмірі 148005 грн (хоча така мала бути більшою 148306 = 117887,25 + 9389.25 +16992,00+4037,50). Із 30.08.2022 до розрахунку штрафних санкцій позивачем було додано суму витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 22 850 грн. Колегія суддів вважає, що із 30.08.2022 до розрахунку штрафних санкцій слід додати саме суму 8013 гривень, яка підлягає стягненню у відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника (графа 12 таблиці розрахунку), та, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, виходить із початкової визначеної позивачем суми в розмірі 148005 грн.

№	Початкова дата	Кінцева дата	Заборгованість	Пеня	3% річних	Інфляційні	
1	29.07.21	05.10.21	148005	4582.07 	839.37	1476.5	
2	06.10.21	01.11.21	146961.75	1848.09	326.13	1322.66	
3	02.11.21	02.12.21	145918.6	2106.82	371.79	1167.35	
4	03.12.21	04.01.22	144875.25	2329.91	392.95	869.25	
5	05.01.22	07.02.22	143832	2553.51	401.94	1869.82	
6	08.02.22	23.02.22	1142788.75	1251.85	187.78	2284.62	
7	24.02.22	31.03.22	142788.75	2816.65 	422.5	6425.49	
8	01.04.22	04.04.22	141745.5	310.68	46.6	0	
9	05.04.22	02.05.22	140702.25	2158.72	323.81	4361.77	
10	03.05.22	02.06.22	139659	2372.29	355.84	3770.79	
11	03.06.22	29.08.22	138615.75	16709.84	1002.59	6880.52	
12	30.08.22	17.11.22	146628.75  	16 068.90	964.13	7 593.36	
Всього	55109,33	5635,43	30428,77	

Отже, з відповідача на користь ОСОБА_1 слід також стягнути 55109,33 гривень - пені за період з 29.07.2021 по 17.11.2022, 5635,43 гривень - 3 % річних від простроченої суми за такий період, 30428,77 гривень - інфляційних втрат за даний період. 
За таких обставин, враховуючи неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині визначеного розміру страхового відшкодування, шляхом стягнення з відповідача 238 103.28 гривень, з яких: 
117 887,25 гривень - витрат на утримання; 
16 992,00 гривень - відшкодування моральної шкоди; 
4037,50 гривень - витрат на поховання; 
8013 гривень - витрат на спорудження надгробного пам`ятника; 
55109,33 гривень - пені за період з 29.07.2021 по 17.11.2022; 
5635,43 гривень - 3 % річних від простроченої суми за цей період; 
30428,77 гривень - інфляційних втрат за такий період. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», місцевим судом було стягнуто з відповідача на користь держави 2574,31 грн судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції (1% від стягнутої суми страхового відшкодування), за подання апеляційної скарги ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплачено 3861,47 грн судового збору.
Пропорційно до задоволеної частини вимог (92,50%) на користь держави з відповідача підлягає стягненню 2381,24 грн у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та, відповідно, 3571,86 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. Пропорційно до відмовленої частини вимог (7,5%) на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає компенсації з державного бюджету 289,61 грн судового збору, на яку слід зменшити суму судового збору, що підлягає стягненню з відповідача у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції (2091,63 = 2381,24 - 289,61), враховуючи, що кошти за подання апеляційної скарги фактично сплачені ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь держави, які слід залишити за відповідачем.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина друга статті 141 ЦПК України).
За змістом частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У позовній заяві зазначалось, що позивач очікує понести 10 000,00 гривень витрат на правничу допомогу.
На підтвердження суми таких витрат позивачем суду надано копію договору про надання правової допомоги від 19.08.2021, умовами якого встановлено вартість послуг за надання правничої допомоги в сумі 10000,00 грн, детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом від 17.11.2021 на суму 10000,00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера № 67 від 17.11.2021 про сплату ОСОБА_1 на користь адвоката Скочиляс І.М. 10000,00 грн. (а.с. 71-73, 140, 141).
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач не заявляв у даній справі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, не доводив неспівмірності таких витрат.
Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених вимог, у сумі 9250,00 грн (10000,00 х 92,50% = 9250,00).
Керуючись ст.368, п. 2 ч. 1 ст.374, п.п. 3,4 ст.376, ст. ст.381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» - задовольнити частково.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2022 року - змінити, виклавши резолютивну частину рішення в новій редакції.
Позов ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1  238 103.28 гривень, з яких: 
117 887,25 гривень - витрат на утримання; 
16 992,00 гривень - відшкодування моральної шкоди; 
4037,50 гривень - витрат на поховання; 
8013 гривень - витрати на спорудження надгробного пам`ятника; 
55109,33 гривень - пеня за період з 29 липня 2021 року по 17 листопада 2022 року; 
5635,43 гривень - 3 % річних від простроченої суми за період з 29 липня 2021 року по 17 листопада 2022 року, 
30428,77 гривень - інфляційні втрати за період з 29 липня 2021 року по 17 листопада 2022 року.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 9250,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь держави 2091,63 гривень судового збору, у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, поклавши на Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» фактично понесені витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 25 травня 2023 року.

Головуюча:                                        

Судді: