РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/8833/20
Провадження № 22-ц/4815/354/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               
головуючого судді – Шимківа С.С.,
суддів: –   Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.
секретар судового засідання – Мороз А.В.

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_2 – адвокатом Гарголем Віталієм Віталійовичем на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2022 року (ухвалене у складі судді Гордійчук І.О.; повний текст рішення виготовлено 22.12.2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

       в с т а н о в и в :

04 червня 2020 року представником ОСОБА_1 – адвокатом Захарченко В.А. подано до суду позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в іноземній валюті в сумі 50 000 дол США із зобов`язанням повернути вказану суму через два роки.
На підтвердження укладення договору позики та його умов ОСОБА_2 було власноруч написано та надано ОСОБА_1 розписку від 23.04.2013 року.
Договір позики було укладено в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 
23 листопада 2017 року, за взаємною згодою сторін термін виконання боргових зобов`язань було продовжено до 23 квітня 2019 року, проте у вказаний строк зобов`язання виконано не було.
25 лютого 2020 року на адресу ОСОБА_2 направлено претензію з вимого в 7-ми денний строк добровільно виконати взяті на себе зобов`язання та повернути усю суму позики в розмірі 50000 дол.
Проте, вказана претензія залишена відповідачкою без задоволення.
Починаючи з 24.04.2019 року має місце прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому підлягають до застосування передбачені у ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки.
Просили суд, з урахуванням заяви від 15.11.2022 року, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 50 000 дол США; 5457,53 дол США – три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 24.04.2020 року по 15.11.2022 року включно, а також судові витрати по справі (по оплаті судового збору, витрат на правову допомогу, витрат по оплаті судових експертиз).
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2022 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, три відсотка річних у розмірі 5457 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім) доларів США 53 центи.
Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 25510 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот десять) грн.
Рішення мотивовано обґрунтованістю позовних вимог. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку повернення боргу. Розрахунок 3 % річних від суми невиконаного зобов`язання є правильним та не спростований відповідачем. 
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_2  – адвокат Гарголь В.В. оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_2 не писала другу частину розписки про продовження терміну виконання боргових зобов`язань до 23.04.2019 року та не ставила під ним свого підпису.
Висновок експерта не містить всіх відповідей на поставлені в ухвалі суду питання, зокрема не було надано відповідь на питання № 2.
Як вбачається із дослідницької частини висновку експерта Гуменюк С. від 07.12.21 року за № 8782, він є неповним та неясним, а тому є підстави для призначення додаткової експертизи. 
Судом не надано оцінки свідченням свідка ОСОБА_3 та письмовим доказам, поданим відповідачкою.
У судовому засіданні, представником позивача було підтверджено факт повернення ОСОБА_2 2700 дол, тобто до стягнення підлягало не 50000 дол США, а 47300 дол США, тому, відповідно і розрахунок 3 % річних є неправильним.
Судом неправомірно проведено розгляд справи за відсутності позивачки, яка перебувала на лікуванні.
Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні позову.
10 березня 2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Рудиком О.А. подано відзив на апеляційну скаргу. Вказує, що отримані у позику грошові кошти відповідачкою не повернуті.
Ним не визнавався та не підтверджувався факт повернення частини позики у розмірі 2700 дол США. 
Доказів повернення позики сторонами не надано, а судом не встановлено. Просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині розгляду справи по суті – без змін. Також просить змінити рішення суду в частині розподілу судових витрат – додатково стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судової почеркознавчої експертизи, проведеної Волинським відділенням ЛНДІСЕ, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату правової допомоги адвоката в сумі 20 000 грн, пов`язані з розглядом справи в Рівненському апеляційному суді. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 23 квітня 2013 року ОСОБА_2 під розписку взяла в борг у ОСОБА_1 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, терміном на два роки по 23 квітня 2014 року. В подальшому, 23 листопада 2017 року, за взаємною згодою сторін термін виконання зобов`язання за даною розпискою було продовжено до 23.04.2019 року (а.с. 74, том 1).
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх боргових зобов`язань за вищевказаною розпискою, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав.
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема пояснень представника відповідачки, останньою заперечувався факт внесення нею на розписку напису про продовження терміну виконання зобов`язань до 23.04.2019 року, у зв`язку з чим, ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25.08.2021 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу.
Як встановлено у висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №8782 від 07.12.2021 року написи в оригіналі Розписки від 23.04.2013 року, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , доданою позивачем до позовної заяви: "Розписка. Я ОСОБА_2 , беру в борг у ОСОБА_1 позику в сумі 50000$ тис. у.о. терміном на два роки (з 23.04.13 по 23.04.14 року) під заставу квартири за адресою АДРЕСА_1 , в присутності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 23.04.13", а також напис: "За взаємною згодою сторін термін виконання боргових зобов`язань за даною розпискою продовжено до 23.04.2019 року" і підписи під ними - виконані ОСОБА_2 (а.с. 14, том 2). 
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру  є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передання грошової суми позичальнику. За суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Установивши, що факт укладення договору позики та отримання ОСОБА_2 у борг від ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 50000 доларів США підтверджується розпискою від 23 квітня 2013 року, місцевий суд дійшов правильного висновку про виникнення між сторонами позикових правовідносин, зобов`язання за якими позичальником не виконано, та у зв`язку з цим про наявність підстав для стягнення з  боржника ОСОБА_2   заборгованості за договором позики та 3 % річних, як передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Покликання представника відповідача у апеляційній скарзі на те, що місцевим судом встановлено правовідносини сторін на підставі неналежного висновку експерта Гуменюк С. від 07.12.21 року за № 8782 через його неповність та неясність, не заслуговують на увагу.
Відповідно до частини першої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
За загальним правилом, висновок експерта є лише одним із видів доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Місцевим судом оцінено висновок судового експерта в сукупності з іншими доказами, зібраними у справі, відповідно до внутрішнього переконання та вимог закону.
Разом з тим, суд першої інстанції не взяв до уваги наявні у матеріалах справи докази часткового повернення ОСОБА_2 боргу у розмірі 2700 дол США.
Так, представником позивачки долучено до матеріалів справи копію боргової розписки від 23.04.13 року, на якій ОСОБА_2 зроблено записи про повернення боргу на загальну суму 2700 дол США та залишок боргу – 47300 дол США (а.с. 194 зворот, том 1).
Факт повернення ОСОБА_2 боргових коштів у розмірі 2700 дол США засвідчила, допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 , яка попереджалася судом про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань.
На достовірність відповідних записів ОСОБА_2 про повернення частини боргу у розмірі 2700 дол США вказував у суді першої інстанції і представник позивачки, що підтверджується дослідженим апеляційним судом звукозаписом судового засідання місцевого суду. 
Оскільки боржником повернено ОСОБА_1 частину боргу у розмірі 2700 дол США, заявлений нею позов підлягає до часткового задоволення, а саме до стягнення з ОСОБА_2 підлягає неповернена частина боргу у розмірі 47300 дол США та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у розмірі 5162,83 дол США.
Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У борговій розписці сторін від 23.04.2013 року сторонами погоджено строк виконання зобов`язання – до 23.04.2019 року, а тому строк прострочення починає обраховуватися з 24.04.2019 року.
Розмір трьох процентів річних, що підлягають до стягнення з ОСОБА_2 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, обрахований за період з 24.04.2019 року по дату ухвалення рішення місцевого суду становить 5162,83 дол США (47300 дол США * 1328 (кількість днів прострочення)*3/100/365).
Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати на проведенням експертизи (ч. 3 статті 133 ЦПК України).
Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій, позивачкою сплачено судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у загальному розмірі 10930,4 грн (а.с. 9, 10, 23, том 1).
За проведення судової експертизи ОСОБА_1 сплачено 8065,67 грн, що підтверджується квитанцією від 16.04.2021 року (а.с. 193, том 1)
Вартість понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції становить 20000 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 21 травня 2020 року (а.с. 48, том 1), ордером від 15.11.2020 року (а.с. 60, том 1), квитанціями до прибуткового касового ордера № 59 від 21 травня 2020 року, № 82 від 16 жовтня 2020 року, № 94 від 24 жовтня 2020 року (а.с. 58-59, том 1).
Вартість понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції також становить 20000 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 27 лютого 2023 року, квитанцією до платіжної інструкції від 08.03.2023 року (а.с. 166, 167, том 2).
При визначенні суми відшкодування понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Апеляційний суд, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерій розумності їхнього розміру дійшов висновку про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції розмірі 15000 грн, а також в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000 грн - що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи, що позовна заява та апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги, було заявлено позивачем на загальну суму 55 457,53 дол (100 % позовних вимог), а задоволено на суму 52 462,83 дол (89,84 % позовних вимог), тому підлягають до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею та документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 44018 грн, які складаються з: 9819,87 грн - судовий збір, сплачений за розгляд справи судом першої інстанції; 7246,19 грн – витрати на проведення експертизи; 15000 грн - витрати на оплату професійної правничої допомоги у суді І інстанції; 15000 грн - витрати на оплату професійної правничої допомоги у суді ІІ інстанції.
Так як апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, сплачений нею судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції підлягає до часткового відшкодування у розмірі 1 601,72 грн (пропорційно до вимог, у задоволенні яких позивачці відмовлено судом).
На підставі ч. 2 ст. 625, ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_2  – адвокатом Гарголем Віталієм Віталійовичем задоволено частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2022 року скасувати.
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23.04.2013 року у розмірі 47300 дол США та 3 % річних у розмірі 5162,83 дол США.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  понесені нею судові витрати у загальному розмірі 44018 грн, які складаються з: 9819,87 грн - судовий збір, сплачений за розгляд справи судом першої інстанції; 7246,19 грн – витрати на проведення експертизи; 15000 грн - витрати на оплату професійної правничої допомоги у суді І інстанції; 15000 грн - витрати на оплату професійної правничої допомоги у суді ІІ інстанції.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 601,72 грн – у рахунок відшкодування судового збору, сплаченого за розгляд справи судом апеляційної інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 28 квітня 2023 року.

Головуючий суддя                                         Шимків С.С.

Судді:                                                                 Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.