14.06.23
22-ц/812/590/23
Провадження № 22-ц/812/590/23 Головуючий суду першої інстанції Чернявська Я.А
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року м. Миколаїв Справа № 488/1391/22
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Калашник А.О.,
за участі представника позивача – ОСОБА_1 , 
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Чернявської Я.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання та стягнення частки вартості навчання,
В С Т А Н О В И В:

 
07 вересня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання та стягнення частки вартості навчання.
Доводи позову обґрунтовувала тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком є ОСОБА_4 , а матір`ю ОСОБА_5 , яка в подальшому у зв`язку з повторним шлюбом змінила прізвище на ОСОБА_6 .
20 березня 2006 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва було розірвано шлюб між її батьками.
Після розірвання шлюбу батько не займався її розвитком, не приймав участі у вихованні, почав надавати матеріальну допомогу лише за рішенням суду щодо стягнення аліментів на її утримання до 18 років.
На сьогоднішній день вона є студенткою 2 курсу денної форми навчання факультету педагогіки та психології Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського IV рівня акредитації. Термін навчання 01 вересня 2021 року – 30 червня 2025 року.
13 серпня 2021 року було укладено договір про навчання у закладі вищої освіти № 05/23 та договір про надання платної освітньої послуги № 05/23п. Відповідно до умов договору № № 05/23п загальна вартість навчання становить – 70 000 грн. 
08 серпня 2022 року укладено додаткову угоду 702/7 до договору № 05/23 про надання освітніх послуг Миколаївським національним університетом імені В.О. Сухомлинського. Відповідно до умов додаткової угоди вартість навчання було змінено з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року на офіційно визначений рівень інфляції в розмірі 10% за попередній календарний 2021 рік.
Так, за період її навчання сплачено - 37 990 грн.
Відповідач не надає їй ніякої фінансової допомоги, не цікавиться її розвитком. Зазначала, що вона не працює, її утримує мати, у якої на утриманні малолітня дитина, а відповідач надавати допомогу відмовляється, хоча має таку можливість, оскільки працевлаштований.
Також через денну форму навчання увесь свій час вона витрачає на навчальний процес у зв`язку з чим не має можливості працевлаштуватися та отримувати дохід, отже вона потребує матеріальної допомоги від відповідача для забезпечення можливості продовжити навчання. Відповідач є платоспроможним та фізично здоровим, відтак вважала, що має виконувати свої батьківські обов`язки.
Посилаючись на викладене ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь аліментів на своє утримання, оскільки вона продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), платника аліментів, щомісячно, з дня подачі позову до суду і до закінчення навчання але не більше як до досягнення 23-річного віку. Крім того, позивач просила стягнути на її користь 1/2 частину витрат на навчання, що сплачені за два навчальні в сумі 18 995 грн.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2023 року у задоволені позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що подаючи позовну заяву позивач не довела наявність фактів, які надають право стягувати аліменти на її користь у зв`язку із тим, що вона продовжує навчання, зокрема доказів на підтвердження існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі - понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо, а тому  відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, що узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20 травня 2020 року у справі 635/1139/17. Що стосується позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення на її користь 1/2 частини витрат, сплачених за навчання у розмірі 18 995 грн, то норми глави 16 СК України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). А тому враховуючи вказане вважав за необхідне відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3  подала апеляційну скаргу, де посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позовних вимог щодо стягнення аліментів на її користь у зв`язку із тим, що вона продовжує навчання, оскільки на день звернення до суду вона не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, не заміжня. Навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. В свою чергу її батько має можливість надавати їй таку допомогу, він є платоспроможним, має постійний дохід, також в його власності є рухоме та нерухоме майно.
На думку позивача, суд помилково врахував правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 20 травня 2020 року по справі 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17), обставини якої є відмінними від спірних правовідносин. Так у вказаній справі позивачі проходили військову службу (навчання) в Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, перебували на повному державному забезпеченні, отримуючи при цьому грошове забезпечення щомісячно. З огляду на те, що у цій справі не було доведено матеріальної потреби позивачів, судами прийнято рішення про відмову у задоволенні позову.
Крім того, ОСОБА_3 зазначала, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції було враховано проведені на її ім`я грошові перекази від відповідача, що розцінювались як добросовісність та доброчесність останнього. Проте суд не звернув увагу на те, що відповідна ініціатива відповідача виникла лише після розмов між ними щодо її потреби в сплаті коштів за навчання та подальшого звернення до суду із відповідним позовом. Ця обставина ніяк не може вважатися добровільною сплатою аліментів та надання підтримки, а є лише діями відповідача задля власного вихваляння в суді.
Що стосується наявності у відповідача інших утриманців, то це має бути враховано судом лише при визначенні та обґрунтуванні розміру аліментів, а не як посилання на відсутність в нього такого обов`язку. До обов`язків відповідача належить утримання всіх його дітей без жодних дискримінаційних поправок. А сам факт наявності у відповідача нової сім`ї не є підтвердженням того, що дитини та дружина знаходяться на його утриманні.
Під час розгляду справи суд не з`ясував в повному обсязі всі обставини спірних правовідносин, а висновки суду не відповідають їх дійсному характеру, а тому рішення не відповідає вимогам законності та обґрунтованості судового рішення та підлягає скасуванню з ухвалення нового про задоволення позову.
На день слухання справи, відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення зазначених вимог закону не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою відповідача – ОСОБА_4 . 
Шлюб між батьками розірвано за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2006 року.
Позивач проживає разом з матір`ю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні. 
Відповідно до договору № 05/23 від 13 серпня 2021 року, укладеного між матір`ю позивача та Миколаївським національним університетом імені В.О. Сухомлинського, учбовий заклад взяв на себе зобов`язання зарахувати ОСОБА_3 на навчання за денною формою для здобуття освіти за освітньою програмою «Логопедія. Спеціальна психологія». Навчання здійснюється за рахунок коштів ОСОБА_7 (пункт 12 цього Договору).
Згідно з розділом ІІІ договору про надання платної освітньої послуги № 05/23п від 13 серпня 2021 року, укладеного між Миколаївським національним університетом ім. В.О. Сухомлинського та ОСОБА_3 та законним представником ОСОБА_7 , загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 70 000 грн. Відповідно до Додаткової угоди № 702/7 від 08 серпня 2022 року до договору про надання освітніх послуг Миколаївським національним університетом ім. В.О. Сухомлинського № 05/23п від 13 серпня 2021 року, розмір плати за навчання з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року змінений на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік (2021 р. - 10%) з розміром доплати з 15 січня 2022 року у розмірі 1 813.30 грн кожного місяця навчального року (січень- листопад 2022 року).
Відповідно до копій квитанцій за навчання сплачено за 2021-2022 рік – 17 500 грн, а за 2022-2023 рік – 19 440 грн. 
За інформацією довідки учбового закладу № 235 від 05 серпня 2022 року, ОСОБА_3 навчається на 2 курсі факультету педагогіки та психології Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського ІV рівня акредитації на спеціальності: “014.16 Спеціальна освіта. Логопедія. Спеціальна психологія”, на денній формі навчання. Термін навчання: 01 вересня 2021року — 30 червня 2025 року. Навчання за кошти фізичних та/або юридичних осіб.
Мати позивача ОСОБА_7 проходить службу в Національній поліції України та станом на 22 липня 2022 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку.
Відповідач ОСОБА_4 працює у фермерському господарстві “Органік сістемс”. З його заробітної плати на підставі постанови державного виконавця від 31 січня 2015 року утримуються аліменти за виконавчим листом № 2/488/799 від 17 березня 2014 року в розмірі 25% від заробітної плати відповідача на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 31 січня 2015 року у виконавчому провадженні № 43538037, а також звітом про здійснення відрахування та виплати Фермерським господарством “Органік сістемс” щодо ОСОБА_4 за період з 01 вересня 2022 року до 31 березня 2023 року. 
З вересня 2022 року за заявою відповідача за місцем його роботи стягуються щомісячно 4 000 грн добровільних аліментів на позивача, що підтверджується копіями платіжних інструкцій, а також довідкою про утримання аліментів ФГ “Органік Сістемс” від 07 квітня 2023 року, згідно з якою на підставі заяви ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , утримані аліменти на загальну суму 28 000 грн. 
ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 з ІНФОРМАЦІЯ_4 в якому народилася дитина — донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 народженні. 
За правилами частини 1 статті 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Пред`являючи позов, ОСОБА_3 зазначила, що потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язанні з навчанням, харчуванням, організацією життєдіяльності та відсутність у неї будь-яких доходів.
На підтвердження своїх вимог вона надала письмові докази, які підтверджують її перебування на утриманні матері, договірні відносини з учбових закладом на отримання освітніх послуг з 2021 по 2025 роки та їх платність.
У відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на погіршення матеріального становища у зв`язку з іншими утриманцями (двох малолітніх дітей) та надання добровільної допомоги позивачу, вважав, що відсутні підстави для стягнення з нього аліментів на дочку, яка продовжує навчання. 
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надала доказів на підтвердження існування потреби у стягненні аліментів з батька у зв`язку з навчанням.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки такий висновок не відповідає наведеним нормам матеріального та процесуального права. Зокрема, чине законодавство передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. У даній справі суд першої інстанції не врахував вік дитини, її потреби на повсякденне життя і навчання та можливості батьків сплачувати кошти на її утримання доки триває процес навчання. Тому вимога про надання доказів реальних витрат повнолітньої дитини не в повній мірі відповідає самій суті таких аліментів, оскільки у даному випадку аліменти мають загальний характер, забезпечують щоденне задоволення життєвих потреб дочки і залежать від всіх факторів, наявних навколо дитини, яка потребує матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. В той же час утримання дитини складається не лише з наведених витрат, які за своєю суттю є нерегулярними та направленими на задоволення конкретно визначених потреб дитини. В той же час поряд з такими витратами батьки мають забезпечувати можливість задоволення постійних, повсякденних потреб дитини, що пов`язані (але не вичерпуються) необхідністю забезпечення її харчування, проживання, придбання одягу, тощо.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав невірну оцінку обставинам справи і прийшов до безпідставного висновку про недоведеність позивачем вимог про сплату аліментів на дитину, яка продовжує навчання. 
При цьому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно застосував висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17, оскільки такі висновки не релевантні до спірних правовідносин, тому не є обов`язковими для застосування у справі, що переглядається.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що обов`язок утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків, не врахував можливість відповідача надавати матеріальну допомогу та фактично переклав обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітню дочку, яка навчається, винятково на мати - ОСОБА_7 , що є порушенням норм закону.
       Доводи відповідача про добровільне надання грошової допомоги дочці з вересня 2022 року через перерахування коштів за місцем роботи не може бути взято до уваги, оскільки позивач стверджує, що такі виплати не були систематичними до звернення її до суду, а також за наведеними нормами СК України батьки не звільняються від обов`язку сплати аліментів на дитину, яка продовжує навчання. Такі обставини можуть бути враховані державним виконавцем при наданні йому підтверджуючих доказів по сплаті аліментів для зарахування в рахунок виконання обов`язку по сплати аліментів. 
Посилання відповідачем на ту обставину, що відповідач має на утриманні інших двох малолітніх дітей не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дочці – ОСОБА_3 , яка її потребує.
Не погоджується колегія суддів із твердженнями представника відповідача про неналежність доказів наданих позивачем про її навчання оскільки надані докази відповідають положенням статей 76-80 ЦПК України. Про виконання укладених договорів про надання освітніх послуг та оплату таких послуг свідчить інформація, викладена в довідці учбового закладу № 235 від 05 серпня 2022 року.
Також не заслуговують на увагу твердження представника відповідача про те, що позивач не потребує допомоги відповідача, оскільки не відвідує учбовий заклад, а фактично навчається на дистанційній формі навчання. У спорах, що виникають із сімейних правовідносин, констатовано, що законодавець не передбачив такої можливості, як зупинення нарахування аліментів, переривання сплати аліментів у певні періоди, у тому числі коли повнолітня дитина безпосередньо не бере участі в освітньому процесі, а також звільнення платника аліментів від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням нею навчання на дистанційній формі.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання своєї повнолітньої дочки, яка навчається та потребує допомоги, а тому відповідач, який має належний стан здоров`я, має дохід, який носить постійний характер зобов`язаний утримувати позивача на період навчання до досягнення нею 23 років.
Виходячи із принципів розумності та справедливості, потреби дитини у зв`язку з навчанням, враховуючи ті обставини, що відповідач сплачує аліменти на іншу малолітню дитину та має сім`ю, де також виховує малолітню дитину, апеляційний суд  визнає доцільним стягнення аліментів із  ОСОБА_11  у розмірі 1/6 частки із заробітку (доходу) відповідача.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції також неправильно визначився з підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на навчання, що сплачені за два навчальні роки у розмірі 18 995 грн, визначивши такі витрати як додаткові.
Додаткові витрати на дитину, - це витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Вказаний перелік особливих обставин не є вичерпним і встановлюється індивідуально у кожному конкретному випадку. 
Між тим матеріалами справи встановлено, що зазначені витрати, пов`язані з оплатою навчання повнолітньої дитини та понесені позивачем у період часу коли остання досягла повноліття, а тому, колегія суддів вважає, що за своєї правової природою такі витрати є аліментами за минулий час. 
Згідно із частиною 1 статті 191 СК України за загальним правилом аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до частини 2 цієї статті аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем з огляду на положення частини 1 статті 81 ЦПК України вжиття останнім заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
При цьому ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.        
За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.
Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів. За відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.
Оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час – за період з дня досягнення позивачкою повноліття до дня звернення з позовною заявою.
З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального, що призвело до неправильного вирішення спору.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (пункт 4 частина 1 статті 376 ЦПК України).
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено без належного застосування норм матеріального права та без дотриманням норм процесуального права, тому це рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати з судового збору. 
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
За результатами перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу було задоволено частково, та задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру.
За такого з ОСОБА_4 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 992, 40 грн (за одну вимогу немайнового характеру).
Оскільки вимоги апеляційної скарги було задоволено частково, то з ОСОБА_4 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 488,60 грн (992,40 х 150%).
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, задовольнити частково.
 Стягнути з  ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), аліменти на дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07 вересня 2022 року і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення дитиною 23 років.
В задоволенні позовних вимог про стягнення частки вартості навчання за період з 2021 по 2023 роки у розмірі 18 995 грн відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави 2 481 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 14 червня 2023 року.