ПОСТАНОВА
27 червня2023року
м. Київ
справа № 1-368/11
провадження № 51-6302 ск 18
Суддя Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 на вирок Печерського районного суду 
м. Києва від 29 січня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва 
від 06 січня 2016 року, а також ухвалу Київського апеляційного суду 
від 29 травня 2023 року,
встановив: 
У касаційній скарзі захисник порушує питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Як убачається з матеріалів провадження, вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року ОСОБА_3 визнано винуватим та засуджено 
до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (далі - КК) на строк 8 років з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади, строком на 3 роки; 
- за ч. 3 ст. 364 КК на строк 9 років з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади, строком на 3 роки та з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за ч. 3 ст. 166 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК 1960 року) на строк 12 років з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані 
з виконанням функцій представника влади, строком на 3 роки;
- за пунктами «в», «і» ст. 93 КК 1960 року до довічного позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на 3 роки та з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 54 КК позбавлено ОСОБА_3 спеціального звання генерала-лейтенанта міліції.
Постановлено стягнути з ОСОБА_3 :
- на користь потерпілої ОСОБА_4 , яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 500 000 грн у рахунок відшкодування ї моральної шкоди;
- на користь потерпілого ОСОБА_7 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про запобіжний захід, речові докази, судові витрати 
та початок строку відбування покарання. 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 січня 2016 року вирок районного суду щодо ОСОБА_3 змінено.
Уточнено, що ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 365 КК 
в редакції статті від 05 квітня 2001 року, за ч. 3 ст. 364 КК в редакції статті 
від 15 квітня 2008 року, за ч. 3  ст. 166 КК 1960 року в редакції статті від 11 липня 1995 року, за пунктами «в» та «і» ст. 93 КК 1960 року в редакції статті 
від 22 лютого 2000 року.
Перекваліфіковано дії ОСОБА_3 з ч. 3 ст. 364 КК на ч. 2 ст. 357 цього Кодексу та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнено ОСОБА_3 від призначеного за ч. 2 ст. 357 КК покарання в зв`язку з закінченням строків давності.
На підставі ст. 5 КК пом`якшено призначене ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 166 КК           1960 року основне покарання до 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на 3 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365 КК, ч. 3 ст. 166 КК 1960 року, пунктами «в» та «і» ст. 93 КК 1960 року, ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі 
з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади, строком на 3 роки.
Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2021 року вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва 
від 06 січня 2016 року щодо ОСОБА_3 залишено без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_7 
та його представників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - без задоволення.
Відповідно до ст. 383 Кримінально-процесуального кодексу України 
в редакції 1960 року (далі - КПК 1960 року) у касаційному порядку можуть бути перевірені вироки і постанови апеляційного суду, постановлені ним                                           в апеляційному порядку, а також вироки місцевих судів, постанови (ухвали) цих судів у справах про застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру, інші постанови (ухвали), які перешкоджають подальшому провадженню у справі, ухвали апеляційного суду, постановлені щодо цих вироків, постанов (ухвал), крім випадків, коли апеляційною інстанцією зазначені рішення скасовано, а справу направлено на нове розслідування чи новий судовий розгляд, а також ухвали апеляційного суду, постановлені ним 
в апеляційному порядку щодо видачі особи (екстрадиції).
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог ч. 1 ст. 398, ст. 350 КПК 1960 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції. 
Отже, оскаржувані захисником вирок Печерського районного суду м. Києва 
від 29 січня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 січня 
2016 року не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки ці судові рішення вже переглядалися Верховним Судом і залишені без зміни.    
Крім того, оскаржуваною ухвалою Київського апеляційного суду від 29 травня 2023 року залишено без змін постанову Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_13 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 про відновлення строку на касаційне оскарження вироку Печерського районного суду м. Києва 
від 29 січня 2013 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 06 січня 
2016 року щодо ОСОБА_3 . 
З огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 384 КПК 1960 року касаційні скарги  
на  судові  рішення,  зазначені  в ч. 2 ст. 383 цього Кодексу, мають право подати засуджений,  його  законний  представник  і  захисник - у частині, що стосується інтересів засудженого. 
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду від 29 травня 
2023 року, вона стосується інтересів потерпілого  ОСОБА_7 , у той же час захисник ОСОБА_2 діє в інтересах засудженого ОСОБА_3 , і не має повноважень на представництво інтересів потерпілого у справі.
Таким чином, касаційна скарга на ухвалу Київського апеляційного суду              від 29 травня 2023 року подана особою, яка не має права на її оскарження відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 384 КПК 1960 року. 
Відповідно до ст. 388 КПК 1960 року справа не витребовується, якщо скарга згідно з вимогами статей 383, 384 цього Кодексу не може бути предметом розгляду в суді касаційної інстанції.
Керуючись ст. 388 КПК 1960 року, п. 4 § 3 Перехідних положень Закону                   від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII
постановив:
Відмовитизахиснику  ОСОБА_2  у витребуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_3 з метоюїї перевірки в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає. 

Суддя                                                                                           ОСОБА_14