Справа № 346/1440/22 
Провадження № 22-ц/4808/632/23 
Головуючий у 1 інстанції Валігурська Л. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                       головуючої                        Пнівчук О.В.
                       суддів:                        Бойчука І.В., Мальцевої Є.Є.
з участю         секретаря                         Петріва Д.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 21 березня 2023 року, в складі суді Валігурської Л.В., у справі за скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на дії державного виконавця Державної виконавчої служби у м. Івано-Франківськ Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів, 
в с т а н о в и в:
У березні 2023 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції з виконання виконавчого листа №346/1440/22 про стягнення аліментів (виконавче провадження №69387261).
Скаргу мотивовано тим, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02.06.2022 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі частини від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою державного виконавця від 12.07.2022 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №346/1440/22 від 04.07.2022 з виконання вищезазначеного рішення суду. Боржник повідомив державного виконавця про свої доходи, після чого аліменти стягувались у розмірі частини від всіх видів доходів, проте з листопада 2022 року аліменти почали стягуватись в значно меншому розмірі. На його запит державний виконавець повідомив, що аліменти стягуються з боржника виходячи із середньомісячної зарплати боржника.
Просив визнати протиправними дії суб`єкта оскарження щодо зменшення розміру нарахування аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі частини від всіх видів доходів, а не в розмірі частини від середньомісячної заробітної плати боржника. 
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 21 березня 2023 року у задоволенні скарги представника стягувача ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.
Вимоги скарги обґрунтовував тим, що при постановленні ухвали суду порушено норми матеріального та процесуального права.
Зазначив, що суд безпідставно в своїй ухвалі прийшов до висновку про те, що при наявних обставинах є обгрунтованими доводи суб?єкта оскарження про стягнення щомісячних аліментів на користь ОСОБА_2  не в розмірі  частки від всіх видів доходів, а з урахуванням середньої заробітної плати по регіону проживання. Так матеріалами справи підтверджується та обставина, що сам боржник ОСОБА_3  своєю заявою від 26.07.2022  повідомив відділ державноївиконавчої служби в м. Івано-Франківськ про свої доходи за чотири місяці, які склали більше 70 тис грн на місяць. У подальшому доходи не зменшувались, боржник щомісячно отримував дохід більше 70 тис грн на місяць як співробітник ІТ сфери.
Представник апелянтки просив скасувати ухвалу суду як незаконну та необґрунтовану та постановити нове рішення про задоволення вимог скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу начальник Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Р. Пахолік заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність.
Зазначив, що згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме розділу XVI виконавець зобов?язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.
Вважає, що державним виконавцем стягуються аліментні платежі виходячи із середньомісячної заробітної плати боржника.
Відзив на апеляційну скаргу також подав від імені боржника ОСОБА_3 - його представник адвокат Перевєрзєв О.О., однак оскільки відзив останнім не підписано, то такий не може бути взятий до уваги судом. 
Представник апелянтки ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник відділу державної виконавчої служби у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) у судове засідання апеляційного суду не з`явився, у відзиві на апеляційну скаргу просив розгляд справи здійснювати без його участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянтки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення аліментів з фізичної особи-підприємця має відбуватись з огляду на середню заробітну плату регіону проживання платника аліментів. ОСОБА_3 являється фізичною особою-підприємцем, є платником єдиного податку, отже державним виконавцем правомірно визначено розмір заборгованості зі сплати аліментів на підставі вимог ч. 2 ст. 195 СК України.
З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02.06.2022 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі частини від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Встановлено, що 12.07.2022 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №346/1440/22, виданого 04.07.2022, про стягнення з ОСОБА_3 щомісячно на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Розрахунок зі сплати аліментів ОСОБА_3 здійснювався з огляду на середньомісячну заробітну плату працівника цієї місцевості.
З листа-відповіді ВДВС від 16.02.2023 №/В-17/24944 вбачається, що у зв`язку з отриманням 27.09.2022 відомостей про те, що боржник являється фізичною особою підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування, з урахуванням положень ст. 195 СК України, стягнення аліментів відбувається виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати боржника.
Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_3 являється фізичною особою-підприємцем з 18.11.2014 та є платником єдиного податку (витяг з реєстру платників єдиного податку від 25.11.2014). Згідно відповіді Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 12.09.2022 ОСОБА_3 станом на 09.09.2022 перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець. У період з 01.01.2015 по 31.12.2015 здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування третьої групи 4%, з 18.11.2014 по 31.12.2014 і з 01.01.2016 по даний час здійснює діяльність по третій групі 5%.
Відповідно до частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлення мінімального розміру аліментів є законодавчою гарантією для забезпечення належного утримання дитини. Мінімальний розмір аліментів застосовується, якщо визначена, в даному випадку частка заробітку (доходу), яка стягується з боржника, буде меншою за такий мінімальний розмір.
Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
У ст. 195 СК України закріплено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими в частці від заробітку (доходу). Відповідно до вказаного порядку заборгованість за аліментами визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Відповідно до пункту 4 розділу XVI Інструкції виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону (№ 1404-VIII), повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно з вимогами ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають права оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а відтак відсутні підстави для визнання таких дій неправомірними.
В апеляційній скарзі представником апелянта не доведено, що дії суб`єкта оскарження щодо визначення заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вчинені з порушенням вимог чинного законодавства та порушують права стягувача.
Посилання апелянта на те, що дохід платника аліментів не змінився, а відтак були відсутні підстави для нарахування аліментів у меншому розмірі не заслуговують на увагу, оскільки суду не надано будь-яких доказів щодо розміру отриманого ОСОБА_3 доходу.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін. 
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 21 березня 2023 року- без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 травня 2023 року.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук 
                                                               Є.Є. Мальцева