Постанова                                      
Іменем України                                 
 
19 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 523/22521/21
провадження № 61-12463св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний виконавець Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертична Віта Володимирівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року у складі судді Дяченко В. Г. та постанову Одеського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С.,            Гірняк Л. А., Сегеди С. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В. В.
Скарга мотивована тим, що в провадженні Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 66401884 від 12 серпня 2021 року з примусового виконання виконавчого листа № 523/6790/19, виданого 30 липня 2021 року Суворовським районним судом м. Одеса, про стягнення з ОСОБА_2 (боржник) на користь ОСОБА_1 (стягувач) аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у розмірі 8 000,00 грн щомісячно, починаючи з 02 травня         2019 року і до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 66401884 стягувачу стало відомо, що на депозитний рахунок Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області надходили кошти із цільовим призначенням на виконання договору позики, що сплачувались особами, які не є учасниками виконавчого провадження            № 66401884, а саме від ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
Представник стягувача звернувся до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою                 від 29 жовтня 2021 року № 3084, в якій просив повернути грошові кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та вжити заходів примусового стягнення заборгованості аліментів з боржника ОСОБА_2 , у відповідності до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: встановити тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України; встановити тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; встановити тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; встановити тимчасове обмеження боржника у праві полювання.
Листом від 11 листопада 2021 року № 20220 Вишневий відділ ДВС у Бучанському районі Київської області повідомив, що станом на 11 листопада 2021 року будь-які заяви від ОСОБА_2 щодо повернення йому безпідставно сплачених коштів до відділу не надходило.
Посилаючись на положення статті 129 Конституції України, статтю 608 ЦК України, статтю 181 СК України, статтю 71 Закону України «Про виконавче провадження», скаржник вважала, що дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В. В. щодо зарахування у рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні № 66401884 грошових коштів, що надійшли від осіб, які не є учасниками виконавчого провадження, а також невжиття стосовно боржника заходів на примусове виконання судового рішення, передбачених статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження»,           є протиправними, у зв`язку з чим просила суд:
визнати протиправними та безпідставними дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В. В. щодо зарахування суми сплачених невстановленими особами ( ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ) коштів в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 із сплати аліментів на дитину в межах виконавчого провадження № 66401884;
визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В. В. у виконавчому провадженні № 66401884 щодо вжиття заходів на примусове виконання судового рішення, передбачених статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження»;
зобов`язати державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертичну В. В. вжити в межах виконавчого провадження № 66401884 заходи на примусове виконання судового рішення, передбачені статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження»: внести відомості щодо ОСОБА_2 до Єдиного реєстру боржників; накласти арешт на майно та кошти боржника            ОСОБА_2 ; тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; стягнути з ОСОБА_2 аліменти у межах виконавчого провадження № 66401884 за виконавчим листом № 523/6790/19.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року, скаргу задоволено частково.
Визнано протиправними дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В. В. щодо зарахування суми сплачених невстановленими особами ( ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ) коштів в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 із сплати аліментів на дитину в межах виконавчого провадження № 66401884.
Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В. В. у виконавчому провадженні № 66401884 щодо невжиття заходів на примусове виконання судового рішення, передбачених статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Зобов`язано державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертичну В. В. вжити в межах виконавчого провадження № 66401884 заходи щодо примусового виконання судового рішення, передбачені статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Задовольняючи скаргу частково, суди попередніх інстанцій виходили із того, що державним виконавцем не надано доказів оплати заборгованості у виконавчому провадженні № 66401884 боржником, а віднесення сум, які надійшли на рахунок Державної казначейської служби України від третіх осіб, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів у вказаному виконавчому провадженні, є помилковим.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У грудні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 

 
 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та відмовити у задоволенні скарги.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду 02 лютого              2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-52гс20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не обґрунтували належним чином, які саме дії мав вчинити державний виконавець у разі, коли рішення суду щодо сплати щомісячних платежів виконано не самим боржником, а свідомо іншими особами з відома боржника.
Заявник вказує, що боржник має право покласти обов`язок зі сплати аліментів на іншу особу за її згодою, а стягувач має прийняти таке виконання.
Також зазначає, що судами не встановлено, які саме права стягувача порушено виконанням обов`язку щодо сплати аліментів іншими особами, батьками боржника.
 
Відзиву на касаційну скаргу не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Постановою державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В. В. від 12 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66401884 з примусового виконання виконавчого листа № 523/6790/19, виданого              30 липня 2021 року Суворовським районним судом м. Одеса, про стягнення з ОСОБА_2 (боржник) на користь ОСОБА_1 (стягувач) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у розмірі 8 000,00 грн щомісячно, починаючи з 02 травня 2019 року і до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Згідно квитанції від 08 вересня 2021 року на депозитний рахунок Державної казначейської служби України UA598201720355229034900700429 від ОСОБА_5 надійшли грошові кошти у сумі 16 000 грн, отримувач: Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУМЮ, призначення платежу: «згідно судової справи 523/6790/19, аліменти в рамках виконавчого провадження                         ВП № 66401884 (оплата робиться згідно договору безпроцентної позики            від 08 вересня 2021 р.)».
 
Згідно квитанції 08 вересня 2021 року на депозитний рахунок Державної казначейської служби України UA598201720355229034900700429 від ОСОБА_5 надійшли грошові кошти у сумі 8 000 грн, отримувач: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), призначення платежу: «згідно судової справи 523/6790/19, аліменти в рамках виконавчого провадження ВП № 66401884 (оплата робиться згідно договору безпроцентної позики від 08 вересня 2021 р.)».
 
Згідно квитанції від 09 вересня 2021 року на депозитний рахунок Державної казначейської служби України UA598201720355229034900700429 від ОСОБА_2 надійшли грошові кошти у сумі 199 500 грн, отримувач: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); призначення платежу: «згідно судової справи 523/6790/19, аліменти в рамках виконавчого провадження ВП №66401884 (оплата робиться згідно договору безпроцентної позики від 09 вересня 2021 р.)».
 
29 жовтня 2021 року представник стягувача звернувся до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою, в якій просив повернути кошти, що надійшли від імені                  ОСОБА_2 та вжити заходи примусового виконання рішення.
 
Листом від 11 листопада 2021 року начальник Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив представника стягувача, що при надходженні коштів на депозитний рахунок Відділу 08 вересня 2021 року в сумі 8 000 грн, 16 000 грн, 09 вересня           2021 року в сумі 199 500 грн, та 12 жовтня 2021 року в сумі 8 000 грн, в призначенні платежу платником вказано обов`язковий реквізит, а саме номер виконавчого провадження. Крім того, станом на 11 листопада                 2021 року будь-які заяви, окремо від ОСОБА_2 щодо повернення йому безпідставно сплачених коштів до Відділу не надходили. З огляду на викладене станом на 11 листопада 2021 року відсутні правові підстави щодо вчинення відповідних виконавчих дій.

 
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
 
Звертаючись до суду із скаргою на бездіяльність та зобов`язання вчини певні дії державного виконавця, ОСОБА_1 вказувала, що на депозитарному рахунку Вишневого ВДВС перебувають кошти, що безпідставно сплачені особами, які не є учасниками виконавчого провадження № 66401884, отже боржником не виконується належним чином рішення про стягнення з нього аліментів.
 
Суди попередніх інстанцій, задовольняючи частково скаргу, виходили із того, що державним виконавцем не надано доказів оплати заборгованості у виконавчому провадженні № 66401884 боржником, а віднесення сум, які надійшли на рахунок Державної казначейської служби України від третіх осіб, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів у вказаному виконавчому провадженні, є помилковим.
 
Колегія суддів не може погодитись із висновками судів з огляду на таке.
 
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час звернення із скаргою) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:                         1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності;            4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;         6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
 
Згідно частини першої статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
 
Статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
 
Судами встановлено, що відповідно до виконавчого листа № 523/6790/19 боржником є ОСОБА_2 .
 
Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
 
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
 
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Судами встановлено, що згідно з квитанціями від 08 вересня 2021 року на депозитний рахунок Державної казначейської служби України UA598201720355229034900700429 від ОСОБА_5 надійшли грошові кошти у сумі 16 000 грн та 8 000 грн. 
У вказаних квитанціях призначення платежу зазначено «згідно судової справи 523/6790/19, аліменти в рамках виконавчого провадження                         ВП № 66401884 (оплата робиться згідно договору безпроцентної позики               від 08 вересня 2021 р.)».
 
Також згідно з квитанцією від 09 вересня 2021 року на депозитний рахунок Державної казначейської служби України UA598201720355229034900700429 від ОСОБА_2 надійшли грошові кошти у сумі 199 500 грн.
У вказаній квитанції призначення платежу зазначено «згідно судової справи 523/6790/19, аліменти в рамках виконавчого провадження ВП №66401884 (оплата робиться згідно договору безпроцентної позики від 09 вересня       2021 р.)».
 
З наведеного вбачається, що на виконання рішення суду про стягнення аліментів особами, які не є боржниками у виконавчому провадженні, внесено грошові кошти на депозитний рахунок Державної казначейської служби України в інтересах боржника ОСОБА_2 . При цьому в реквізитах квитанцій грошові кошти вказані як аліменти, зазначені номер судової справи та виконавчого провадження, що дозволяє однозначно ідентифікувати зобов`язання, на виконання якого надходять грошові кошти.
 
При цьому розглядаючи скаргу суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що чинне законодавство України не містить заборон виконання зобов`язань іншими особами замість боржника.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 зазначено, що відповідно до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.
 
Зазначена норма регулює відносини між кредитором і боржником, а не між кредитором та іншою особою, на яку боржником покладене виконання обов`язку останнього. Виконання обов`язку іншою особою розглядається як виконання обов`язку боржником. Відповідно до частини другої статті 528 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам. Тому як у разі виконання, так і в разі невиконання чи неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою правовідносини між кредитором й іншою особою не виникають, зокрема кредитор не вправі вимагати від іншої особи належного виконання обов`язку боржника.
 
Отже, внесення грошових коштів на виконання рішення суду ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в інтересах боржника ОСОБА_2 не суперечить вимогам закону, тому визнання дій державного виконавця щодо зарахування вказаних коштів протиправними є помилковим.
 
При цьому судами також не було враховано, що частиною першою                   статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
 
Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
 
Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
 
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
 
При цьому особа, яка звертається до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
 
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові         від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).
 
Таким чином, враховуючи те, що в інтересах боржника в межах виконавчого провадження на виконання рішення суду були внесені грошові кошти особами, які не є боржниками у вказаному виконавчому провадженні, відсутні підстави вважати, що станом на час подання вказаної скарги права ОСОБА_1 на отримання аліментів, стягнутих на підставі рішення суду, були порушені невиконанням боржником вказаного рішення суду й, відповідно, відсутні підстави для вжиття примусових заходів, визначених статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Згідно зі статтею 412 ЦПК Українисуд касаційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
 
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суди належним чином не визначились із спірними правовідносинами, тому судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги. 
 
Керуючись статтями 400, 402, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року скасувати.
 
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність та зобов`язання вчини певні дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної Віти Володимирівни відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович