КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 758/14012/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4404/2023
                                                   
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
15 травня 2023 року                                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року у складі судді Захарчук С.С.,
у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 
 
        В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2020 року позивач звернувся у суд з позовом у якому просив стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість, у сумі 45 742 грн 98 коп., а також понесені судові витрати.
 
Вимоги обґрунтовано тим, що з метою отримання банківських послуг, 28.04.2011 відповідачка підписала заяву, в якій підтвердила свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір.
 
При укладенні договору сторони керуватися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно  якої  договором  приєднання є договір,  умови якого  встановлені однією  із сторін  у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений  лише  шляхом  приєднання  другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може  запропонувати свої  умови договору.  
 
Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, відкрив кредитний рахунок, встановив початковий кредитний ліміт, видав відповідачці кредитну картку та надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, що у подальшому був збільшений до 25 000 грн, що вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, проте відповідачка порушила зобов`язання за кредитним договором, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 26.10.2020 становить 45 742 грн 98 коп. та складається із заборгованості за тілом кредитом у сумі 36 785 грн 78 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 8 957 грн 20 коп.
 
Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року  відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».
 
У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається порушення норм процесуального права на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати.
 
Вказано, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву. Кредит був отриманий нею у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
 
Відповідачка після отримання пере випущених карт здійснила дії щодо проведення активації, користувалася картками та отримувала кредитні кошти, що підтверджується також випискою по картковому рахунку та розрахунком заборгованості.
 
Крім того зазначено, що для прийняття обґрунтованого рішення суду необхідно враховувати практику Верховного Суду, зокрема у постановах від 11.09.2019 по справі № 153/1334/16, від 16.09.2020 по справі № 200/5647/18, від 17.12.2020 по справі № 278/2177/15-ц, тощо.
 
При цьому вказує, що суд не навів жодних підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами без сплати відсотків (безоплатно).
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Відповідно до положень частини 1 статті  369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
 
Як убачається  з матеріалів  справи та встановлено  судом, ОСОБА_1 звернулася  до  АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання   банківських послуг,  у зв`язку з чим  підписала анкету-заяву про  приєднання до Умов та Правил  надання  банківських послуг  у ПриватБанку  б/н від 28.04.2011, якою підтвердила  свою згоду  на те, що   підписанням цієї заяви вона відповідна до ст. 634 ЦК України у повному обсязі  приєднується  до  Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ  «ПриватБанк», які розміщено на  офіційному сайті  в мережі Інтернет   за адресою privatbank.ua, та які разом  із пам`яткою  клієнта і тарифами  становлять  договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.
 
Звертаючись до  суду  з даним позовом,  позивач посилався на те, що  він  виконав свої  зобов`язання за договором в повному обсязі, відкрив кредитний рахунок, встановив початковий кредитний ліміт, видав відповідачу кредитну картку та надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.
 
На  підтвердження вказаної обставини позивач надав:
-          анкету-заяву б/н від 28.04.2011 (а.с. 10),
-         розрахунок  заборгованості (а.с. 4-7),
-         витяг з Тарифів обслуговування  кредитних карт «Універсальна» (а.с.11),  
-         витяг  з Умов та Правил надання  банківських послуг (а.с.12-36),
-         довідку про зміну  умов кредитування (а.с. 9),
-         виписка по рахунку (45-50),
-         довідку про видані кредитні картки (а.с. 8).  
 
Судом встановлено, що відповідачка свої зобов`язання здійснити погашення кредиту  внесенням коштів на кредитний рахунок порушила.
 
У долученому до справи розрахунку позивачем зазначено, що станом на 26.10.2020 заборгованість відповідачки становить 45 742 грн 98 коп. та складається із заборгованості за тілом кредитом у сумі 36 785 грн 78 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 8 957 грн 20 коп.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, того, що між сторонами було укладено кредитний договір відповідно до якого банком надано ОСОБА_1 кредит в сумі 36 785 грн 78 коп.,  а надана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 28.04.2011 та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не свідчать про укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки з наданих документів не вбачається того, що відбулася фіксація волі сторін договору та фіксація змісту договору.
 
Колегія суддів з такими висновками районного суду погодитися не може, з огляду на таке.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти(ч.1 ст.1048 ЦК України).
 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1 ст.638 ЦК України).
 
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).
 
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», та заповнила і підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У заяві зазначено, що вона згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку до укладення договору і згоден з його умовами.
 
Підписана ОСОБА_1 анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату її народження, РНОКПП, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, тощо (а.с. 10).
 
Відомості в анкеті-заяві відповідають доданій банком копії паспорта відповідачки, що був наданий нею до банку та є завіреним особистим підписом (а.с.37).
 
Як убачається із виписки по рахунку, доданого банком до позовної заяви, відповідачка використовувала кредитні кошти, за їх рахунок здійснювала платежі (а.с. 45-50).
 
Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідачки до банку та отримання нею кредитних коштів, що свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит» і спростовують висновки суду про недоведеність даних обставин.
 
З урахуванням викладеного, вимоги банку про стягнення фактично отриманих та використаних позичальником коштів, які не повернуті в добровільному порядку, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
 
Такі висновки узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17  у якому зазначено,  що хоча укладений між сторонами кредитний договір від 21.12.2013 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить розміру і строку повернення кредиту, однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку  банку не повернуті, а також з урахуванням вимог ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і необхідність їх захисту через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
 
Між тим, районний суд зазначені висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду, належним чином не врахував й дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав до стягнення з ОСОБА_1 виниклої заборгованості за тілом кредиту, в сумі 36 785 грн 78 коп.
 
Окрім цього, районний суд, у відсутність заперечень відповідача, припустився порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ч.1 ст.13 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
За таких обставин,  рішення районного суду, як постановлене з  неправильним застосуванням норм матеріального права,  підлягає скасуванню, а по справі  слід постановити нове судове  рішення про часткове задоволення позову.
 
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів визнає доведеними позовні вимоги про стягнення  з ОСОБА_1 на користь банку 36 785 грн 78 коп. заборгованості за тілом кредиту.
 
Разом з тим, у задоволенні вимог про стягнення  з боржниці заборгованості за відсотками  у сумі 8 957 грн 20 коп необхідно відмовити, оскільки  у справі відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
 
При цьому, колегія суддів зазначає, що проценти за користування коштами можуть бути визначені, як за домовленістю сторін у договорі, так і встановлені законом (ст.1048 ЦК України). Підставами позову в даній справі банк зазначив стягнення саме процентів, визначених договором, що не знайшло свого підтвердження. Водночас  у анкеті-заяві чи у інших угодах сторонами не визначено  розмір процентів за користування боржницею  кредитними коштами, а Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ  «ПриватБанк», які розміщено на  офіційному сайті  в мережі Інтернет про які зазначено в анкеті-заяві, не можуть бути доказом визначення умов договору  щодо  оплати відсотків за користування кредитними коштами, остільки у справі відсутні інформація про те, зі змістом яких Умов та Правил була ознайомлена ОСОБА_1 .   
 
Подібна правова позиція викладена  у постанові від 03 липня 2019 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 та в силу ч.4 с.263  ЦПК України, якою передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду,  є обов`язковою до застосування.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Отже, подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту  у сумі 36 785 грн 78 коп.
 
В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
 
На підставі вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про стягнення з   ОСОБА_1 на АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, у сумі 4 226 грн 07 коп.
 
Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
 
Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року   скасувати.
 
Постановити по справі нове судове рішення, позовні вимоги задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту  у сумі 36 785 грн 78 коп.
 
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі             4 226 грн 07 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                

Судді: