Справа № 453/242/22                                                Головуючий у 1 інстанції: Курницька В.Я.  
Провадження № 22-ц/811/818/23                                         Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       25 травня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
секретар судового засідання – Юзефович Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни від 26 жовтня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 12375, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») заборгованості в розмірі 837 931 грн 06 коп.
В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства та порядку його вчинення, а саме: статей 87-91 Закону України «Про нотаріат», а також Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у зв`язку із тим, що такий був вчинений на кредитному договорі, що не посвідчений нотаріально, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано відсутності безспірності заборгованості.
Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 12375, згідно з яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 11029040000 від 16 серпня 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 в розмірі 837 931 грн 06 коп.
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 15 000,00 грн.
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати в сумі 1 488 грн 60 коп.
У березні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» оскаржило рішення суду першої інстанції, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сколівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2022 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, включаючи стягнення витрат на надання правничої допомоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що заборгованість за вчиненим виконавчим написом не є безспірною. Зобов`язання за кредитним договором не виконані позивачем (позичальником) належним чином. Відтак, виконавчий напис вчинено відповідно до вимог законодавства. Щодо витрат на правничу допомогу, стягнутих оскаржуваним рішенням, особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності в зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності, а також не відповідають критерію розумності. 
Також в апеляційній скарзі зазначається, що ТОВ «Вердикт Капітал» не знало про розгляд справи судом першої інстанції, адже не отримувало ні позовну заяву, ні заяву про стягнення витрат на надання правничої допомоги, а також не отримувало повісток про виклик до суду та кінцевого рішення суду. З цих підстав, ним не подано ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу.
В квітні 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_2 , в якому міститься прохання залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відзив також містить прохання розподілити судові витрати по справі, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. До відзиву додано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Відзив на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю оскаржуваного рішення, а також безпідставністю доводів апеляційної скарги. У відзиві зазначається, що оскільки ТОВ «Вердикт Капітал», починаючи з 05 жовтня 2022 року має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі «Електроннний суд», останньому було відомо про те, що дана справа перебуває у провадженні суду, та про усі судові засідання, проведенні по справі. Окрім цього, опублікування оголошення про виклик також підтверджує про інформованість товариства про дату та час судових засідань.
Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів вважає, що, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною 26 жовтня 2021 року вчинено виконавчий напис № 12375, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 11029040000 від 16 серпня 2016 року, з усіма додатками та додатковими угодами (далі – «Кредитний договір»), який укладений між акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (правонаступник публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»).
Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пицьом Андрієм Андрійовичем 11 січня 2022 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68080701 на підставі виконавчого напису №12375, вчиненого 26 жовтня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 837 931 грн 06 грн.
ТОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк».
З наявної в матеріалах справи копії кредитного договору № 11029040000 від 16 серпня 2016 року вбачається, що такий укладено в простій письмовій формі, нотаріально не посвідчено.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. 
Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).
Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) зазначено, що:
«відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:
«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються:
а) оригінал кредитного договору;
б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».
Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.
Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) вказано, що:
«судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що виконання судового рішення про присудження полягає у вчиненні певних дій або в утриманні від певних дій, передбачених судовим рішенням. Наприклад, за судовим рішення про стягнення коштів відповідач повинен сплатити позивачу відповідну суму; за рішенням про припинення дії, яка порушує право, відповідач повинен утриматись від відповідних дій тощо. Водночас інші судові рішення, зокрема рішення про визнання права, про зміну правовідношення, виконанню не підлягають, оскільки такі судові рішення безпосередньо створюють відповідний правовий ефект: призводять до усунення правової невизначеності, змінюють правовідношення.
Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання.
Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду.
Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи відповідача щодо зупинення ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду (01 листопада 2017 року), оскільки зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови не впливає на набрання вказаною постановою законної сили та її дію в частині визнання незаконною та нечинною постанови № 662.
Таким чином, вчиняючи 22 травня 2017 року виконавчі написи № 779 та № 780, приватний нотаріус Авдієнко О. В. неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.
Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».
Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів № 779 та № 780 такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
У справі, що переглядається встановлено, що:
- виконавчий напис вчинено 26 жовтня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, та 
- на підставі кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим, відтак такий документ не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Аналогічні висновки у справах за участю ТОВ «Вердикт Капітал» та щодо визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, котрі вчинені після лютого 2017 року на підставі кредитних договорів, які не посвідчені нотаріально, викладено в постановах Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 361/4793/20 (провадження № 61-5910св2) та від 19 жовтня 2022 року у справі № 278/2416/21 (провадження № 61-5756св22).
Посилання в мотивувальній частині оскаржуваного рішення на те, що судом також встановлено те, що боржником (позивач у справі) не отримано повідомлення стягувача (відповідача у справі) про порушення зобов`язання, а також, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, як на підставу для задоволення позову, за умови встановлення порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, є зайвим, проте такі висновки на правильність рішення суду не вплинули.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо  справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зроблено висновок, що: «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.[…] У ситуації, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була належним чином повідомлена про час та місце її розгляду, а суд апеляційної інстанції, повідомивши відповідну сторону належним чином, залишив таке рішення суду першої інстанції без змін, якщо такий учасник справи обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою, суд касаційної інстанції не може застосувати правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (частина друга статті 410 ЦПК України). Тлумачення частини другої статті 410 ЦПК України свідчить, що: правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення; оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції; правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства».
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі №465/6147/18 (провадження № 61-8101св22) вказано, що:
«Верховний Суд виходить із того, якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.
З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення».
У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 серпня 2022 року у справі №757/28189/20-ц (провадження № 61-6264св22) зазначено, що «аналіз матеріалів справи свідчить, що відомості про належне повідомлення ОСОБА_2 (чи її представника) про розгляд справи на 07 червня 2021 року у матеріалах справи відсутні. Не може вважатися доказом належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а. с. 99), оскільки такий порядок повідомлення розрахований на відповідача зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Натомість в матеріалах справи міститься інформація, що ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 » (а. с. 66). В справі відсутні дані про направлення судової повістки-повідомлення ОСОБА_2 чи її представнику про судове засідання на 07 червня 2021 року. Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу 07 червня 2021 року у судовому засіданні, за відсутності учасника справи - відповідача ОСОБА_2 , належним чином не повідомленої про місце, дату та час судового засідання».
У справі, що переглядається: 
- товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» має процесуальний статус відповідача;
- письмових заяв, в яких ТОВ «Вердикт Капітал» вказувало б свою адресу електронної пошти, матеріали справи не містять;
- ТОВ «Вердикт Капітал» зареєструвало Електронний кабінет ЄСІТС 05 жовтня 2022 року (а.с. 187);
- ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 12 березня 2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі (а.с. 73);
- копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовної заявою та додатками скеровувалась ТОВ «Вердикт Капітал» на адресу м.Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5Б (а.с. 75), проте конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 84);
- також в матеріалах справи наявні сформовані судові повідомлення про підготовчі засідання на 25 травня 2022 року, 13 липня 2022 року, 29 вересня 2022 року «в справі цивільній сформоване ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 78, 95, 104), проте доказів надіслання перших двох та отримання таких адресатом матеріали справи не містять. Останнє повідомлення надіслано адресату виключно на електронну пошту, однак доказів отримання такого, матеріали справи також не містять (а.с. 104 зворот.);
- ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 30 листопада 2022 року (а.с. 108);
- судова повістка – повідомлення про судове засідання в справі цивільній на 30 листопада 2022 року, адресована ТОВ «Вердикт Капітал» знаходиться в матеріалах справи (а.с. 111), проте надіслана адресату на електронну пошту (а.с. 111 зворот), доказів отримання такої матеріали справи також не містять;
- також в матеріалах справи наявні оголошення про виклик ТОВ «Вердикт Капітал» в засідання, які були призначені на 13 липня 2022 року (а.с. 97), 29 вересня 2022 року (а.с. 106), 30 листопада 2022 року, розміщені на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 113);
- в заяві про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 123, 124), а також в апеляційній скарзі зазначена адреса ТОВ «Вердикт Капітал» - м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5Б (а.с. 129), аналогічна адреса зазначена щодо товариства і в ЄДРЮОФОП (а.с. 171).
За таких обставин, ТОВ «Вердикт Капітал» не може вважатися належним чином повідомленим про дату та час судових засідань, зокрема судового засідання, в якому ухвалено оскаржуване рішення.
Тобто, доводи апеляційної скарги про такі порушення знайшли свої підтвердження в ході апеляційного розгляду.
З огляду на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, таке підлягає скасуванню, з ухваленням нового про задоволення позову.
Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.
За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо встановлено підстави, наведені в частині третій статті 376 ЦПК України.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги по суті, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 488 грн 60 коп. за подання позовної заяви, а сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на нього.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати  на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.  За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина перша та друга статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. […] Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. […] ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. […] саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».
Врахувавши висновки Верховного Суду з цього питання, заперечення відповідача щодо стягнення цих витрат як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, колегія суддів, з огляду на подані позивачем у справі докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши фактичні обставини справи, що переглядається, предмет позову, складність справи, доходить висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, зокрема за розгляд справи судом першої інстанції слід стягнути 3 000,00 грн, а за розгляд справи судом апеляційної інстанції - 1 500,00 грн. 
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.
Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 12375, згідно з яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 11029040000 від 16 серпня 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 в розмірі 837 931 грн 06 коп.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп. за розгляд справи судом першої інстанції.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп., понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп. понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 26 травня 2023 року.

Головуючий                                                                С.М. Копняк

Судді:                                                                        С.М. Бойко

                                                                               А.В. Ніткевич