ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року 
м. Київ
справа № 440/4089/21
адміністративне провадження № К/990/32665/22  
адміністративне провадження №К/990/32665/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року (судді: Рєзнікова С.С., Курило Л.В., Бегунц А.О.) у справі позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновленя на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Батальйон патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив:
-          визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування за фактом вчинення дій, що мають ознаки дисциплінарного проступку командиром роти № 2 Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1 ;
-          визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 25 листопада 2021 року № 682 "Про застосування до працівника Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України дисциплінарного стягнення" в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
-          визнати протиправним та скасувати наказ від 15 березня 2021 року № 223 щодо звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , командира роти № 2 Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України зі служби в поліції відповідно до підпункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 15 березня 2021 року;
-          поновити позивача на посаді командира роти № 2 Батальйон патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України;
-          зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу з 15 березня 2021 року по день поновлення на роботі.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 25 листопада 2020 року № 682 "Про застосування до працівника БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП дисциплінарного стягнення". Визнано протиправними та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 15 березня 2021 року № 223 о/с та від 27 травня 2021 року №455 о/с, якими капітана поліції ОСОБА_1 , командира роти № 2 батальйону патрульної поліції у місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, звільнено зі служби в поліції відповідно до підпункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 23 березня 2021 року. Поновлено позивача на посаді командира роти № 2 батальйону патрульної поліції у місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції з 24 березня 2021 року. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 березня до 21 грудня 2021 року у розмірі 139988,94 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
На зазначене рішення суду Департаментом патрульної поліції Національної поліції України подано апеляційну скаргу.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року зазначена апеляційна скарга залишена без руху та наданий строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення без руху, шляхом доплати судового збору в розмірі 2099,84 грн.
14 жовтня 2022 року на виконання вимог ухвали суду від 28 вересня 2022 року Департаментом патрульної поліції Національної поліції України подано платіжне доручення про доплату судового збору від 12 жовтня 2022 року на суму 2099,84 грн.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року повернуто скаржнику.
Мотивуючи ухвалу про повернення, суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з довідкою про доставку електронного листа, Департаментом патрульної поліції Національної поліції України отримано копію ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху 28 вересня 2022 року о 16:44 год., тобто строк для усунення недоліків закінчився 10 жовтня 2022 року.
Клопотання відповідача від 14 жовтня 2022 року, на виконання вимог ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року, суд апеляційної інстанції відхилив та не прийняв до уваги, посилаючись на те, що воно подане поза межами процесуального строку визначеного вказаною ухвалою з дня отримання копії.
За висновками суду апеляційної інстанції, оскільки вимоги ухвали суду від 28 вересня 2022 року у встановлений судом строк не виконані, наявні підстави для повернення апеляційної скарги відповідачу в порядку, передбаченому частиною 5 статті 298 КАС України.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
Скаржник вказує, що позиція суду апеляційної інстанції є формальною, а спірна ухвала суду порушує одну з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України - апеляційного перегляду цієї справи та принципу здійснення адміністративного судочинства, який полягає у забезпеченні апеляційного оскарження судового рішення.
Скаржник зазначає, що строк на усунення недоліків поданої апеляційної скарги закінчився 10 жовтня 2022 року, а фактична сплата судового збору здійснена апелянтом 12 жовтня 2022 року і пропуск строку на усунення недоліків є незначним (2 дні).
На переконання скаржника, суд апеляційної інстанції, отримавши від відповідача докази виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, безпідставно не врахував фактичне виконання апелянтом вимог ухвали про без руху до ухвалення судом апеляційної інстанції 19 жовтня 2022 року спірної ухвали, а також короткостроковий період часу пропуску відповідачем строку на усунення недоліків (2 дні). 
Відповідач стверджує, що неврахування вказаних обставин призвело до передчасного висновку суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги і ненадання доступу до суду для оскарження судового рішення в апеляційному порядку.
Позиція інших учасників справи 
Відзиву на касаційну скаргу не надходило. 
Рух касаційної скарги 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року (судді-доповідача) Загороднюка А.Г., (суддів) Єресько Л.О., Соколова В.М. відкрито касаційне провадження на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року.
Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року призначено справу до розгляду.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
За змістом частини першої статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною першою статті 293 КАС України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини 2 статті 298 КАС України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Приписами пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу відповідача через невиконання у встановлений судом строк вимоги ухвали суду від 28 вересня 2022 року про без руху проявив надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки не врахував фактичне виконання апелянтом вимог ухвали про без руху до ухвалення судом апеляційної інстанції 19 жовтня 2022 року спірної ухвали та короткостроковий період часу пропуску відповідачем строку на усунення недоліків (2 дні), а саме сплати судового збору 12 жовтня 2022 року.
Крім того, в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, апелянту надано строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги шляхом доплати судового збору протягом десяти днів з дня отримання її копії, а не подання платіжного доручення про доплату судового збору до суду у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали про без руху. Тому саме фактична сплата апелентом судового збору 12 жовтня 2022 року є датою виконання вимог ухвали про без руху, а не 14 жовтня 2022 року, як зазначено в ухвалі про повернення апеляційної скарги.
Також варто зазначити, що суд апеляційної інстанції не перевірив надходження судового збору до спеціального фонду державного бюджету України у межах цієї справи відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про судовий збір».
За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку про передчасність застосування апеляційним судом до спірних правовідносин наслідків, встановлених пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України.
При застосуванні процесуальних норм потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного перегляду справи. При цьому право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частини першої статті 55 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду. КАС України також визначено принципи здійснення адміністративного судочинства, одним із яких є забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. Цей принцип полягає у тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку, визначених цим Кодексом, надається право оскарження ухвалених судом рішень. Тому необґрунтована відмова у відкритті апеляційного провадження суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого доступу до правосуддя та права на апеляційний (другий) перегляд судового рішення.
Колегія суддів також зазначає, що Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129), (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012 та пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року №13-рп/2011).
Перегляд судових рішень, зокрема, в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
За наведеного правового регулювання та обставин справи Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню в справі.
Враховуючи зазначене, касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного адміністративного суду скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Судові витрати 
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 349, 353, 355 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити.
Ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року скасувати.
Справу направити до Другого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Загороднюк 

судді                                                                                           Л.О. Єресько 

                                                                                          В.М. Соколов