ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" квітня 2023 р.           Справа№ 927/1018/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко О.В.
суддів:            Станіка С.Р. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.  
за участю представників згідно протоколу судового засідання від 25.04.2023 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Чернігівській області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2023  
у справі № 927/1018/22 (суддя Шморгун В.В.)
за позовом Служби автомобільних доріг у Чернігівській області
до Фізичної особи-підприємця Дмитерчука Василя Федоровича
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -  ОСОБА_1 
про стягнення 454    269,64 грн.
ВСТАНОВИВ: 
  
 Короткий зміст позовних вимог  
Служба автомобільних доріг у Чернігівській області звернулась до суду першої інстанції з позовом до Фізичної особи-підприємця Дмитерчука Василя Федоровича, у якому просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 454 269,64 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23.11.2021 з вини водія ОСОБА_1 , який, за твердженнями позивача, є працівником відповідача, та на транспортному засобі, що належить відповідачу, було пошкоджено складові автомобільної дороги М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ км 50+460, що перебувають на балансі Служби автомобільних доріг у Чернігівській області. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого майна становить 571 908,00 грн, розмір понесених витрат на проведення експертного дослідження з визначення завданої шкоди складає 12 356,64 грн, а сума виплаченого страховиком винної особи - ПрАТ «СК «Євроінс України» страхового відшкодування 129 995,00 грн. На підставі ст.ст. 1172, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просив стягнути з відповідача різницю між завданими збитками та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 454 269,64 грн.

Короткий зміст заперечень відповідача проти позову 
Відповідач в обґрунтування заперечень на позов вказував про те, що позовна заява не містить доказів того, що шкода, яка описана у висновку експертного дослідження №ЕД-19/125-22/814-БТ від 25.05.2022, завдана внаслідок саме ДТП, що сталась 23.11.2021, так як вказаний висновок складений через шість місяців після ДТП. Крім того, у постанові Ніжинського міськрайонного суду від 08.12.2021 у справі №740/6676/21 вказано, що шкода завдана майну ТОВ «СП «Автострада», а позивачем є Служба автомобільних доріг у Чернігівській області і про шкоду майну вказаної служби йдеться у вказаному експертному дослідженні. Відповідач посилається на ч. 4 ст. 75 ГПК України, у якій зазначено про преюдиційність встановлених рішенням суду обставин в господарській, цивільній або адміністративній справі, а автомобіль Renault Magnum, р.н. НОМЕР_1 , за участю якого сталась ДТП, на підставі договору оренди транспортних засобів від 07.02.2014, перебуває в оренді у ТОВ «Дмитертранс», а тому позов до ФОП Дмитерчука В. Ф. заявлений безпідставно. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що: 
- володільцем автомобілю Renault Magnum, р.н. з. НОМЕР_1 , станом на дату ДТП на підставі договору оренди від 07.02.2014 було ТОВ «Дмитертранс», яке відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України є особою, відповідальною за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки; 
- оскільки позивач звернувся із позовом до ФОП Дмитерчук В.Ф., який не є належним відповідачем у цій справі, заявлені до нього позовні вимоги задоволенню не підлягають. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Служба автомобільних доріг у Чернігівській області (06.02.2023 згідно поштового трекера на конверті) звернулася до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2023 у справі № 927/1018/22 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми  процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- суд першої інстанції не взяв до уваги докази, надані позивачем (схему місця скоєння ДТП, повідомлення щодо проведення експертного дослідження від 31.01.2022 № 01-06/243/14, претензію - вимогу від 16.06.2022 № 01-06/789/14); 
- суд  першої інстанції не надав належної оцінки діям відповідача, який ігноруючи засоби досудового врегулювання спору, будучи обізнаним з можливістю майбутніх вимог щодо відшкодування шкоди та користь держави в особі позивача, жодним чином не реагував і не надавав будь-якої відповіді, у т.ч. й за фактом нібито передачі автомобіля на адресу ТОВ «Дмитертранс» на стадії досудового врегулювання спору; 
- договір оренди транспортних засобів від 07.02.2014, укладений між ФОП Дмитерчук В.Ф. та ТОВ «Дмитертранс» (єдиним засновником якого є Дмитерчук В.Ф.) не мав на меті встановлення правових наслідків, а укладений лише для формального відведення відповідальності від власника транспортного засобу, і є нікчемним; 
- у позивача були всі підстави визначити відповідача як особу, визначену схемою місця ДТП та постановою Ніжинського міськрайонного суду від 08.12.2021, якими встановлено притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1., місцем роботи якого зазначено ПП «Дметерчук».
Крім того, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції були допущені порушення норм процесуального права, оскільки: 
-  клопотання від 14.12.2022, підписане ФОП Дмитерчук В.Ф., жодним чином не є заявою по суті справи і, як наслідок, не могло розцінюватись судом як відзив на позов в силу приписів. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України, а скаржником таке клопотання розцінено як заява з процесуальних питань згідно з ст. 169 Господарського процесуального кодексу України, а отже, оскільки суд прийняв таке клопотання як відзив, а отже, право позивача на подання заперечень на відзив також було порушено; 
- копії документів, які надійшли до скаржника разом з клопотанням від 14.12.2022, підписане ФОП Дмитерчук В.Ф., не були взагалі засвідчені.

Узагальнені доводи відзиву Фізичної особи-підприємця Дмитерчука Василя Федоровича  на апеляційну скаргу
05.04.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача - Фізичної особи-підприємця Дмитерчука Василя Федоровича надійшов відзив на апеляційну скаргу (як засобами поштового зв`язку, так і засобами електронного зв`язку), і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому відповідач  просить апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а рішення  суду першої інстанції  - без змін.
Доводи Фізичної особи-підприємця Дмитерчука Василя Федоровича у відзиві зводяться до того,  що оскільки позивач звернувся із позовом до ФОП Дмитерчук В.Ф., який не є належним відповідачем у цій справі, заявлені до нього позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, позовна заява не містить доказів того, що шкода, зазначена у висновку експертного дослідження від 31.01.2022 № 01-06/243/14 завдана саме внаслідок спірної ДТП, оскільки вказаний висновок складений через 6 місяців після такої ДТП. Також, у постанові Ніжинського міськрайонного суду від 08.12.2021 у справі № 740/6676/21 вказано, що шкоду завдано майну іншій юридичній особі, а не позивачу. 

Узагальнені доводи  заперечень Служби автомобільних доріг у Чернігівській області  на відзив Фізичної особи-підприємця Дмитерчука Василя Федоровича  на апеляційну скаргу
Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Служби автомобільних доріг у Чернігівській області  надійшли заперечення на відзив Фізичної особи-підприємця Дмитерчука Василя Федоровича  на апеляційну скаргу, які прийняті до розгляду судом першої інстанції, в яких позивач вказував на  невідповідність поданого відзиву ч. 2 ст. 263 ГПК України щодо зазначення суду першої інстанції, а також додатково наголошується на тому, що відповідачем не наведено жодних спростувань щодо юридичних фактів, наведених скаржником в апеляційній скарзі, зокрема щодо факту, що саме він, як власник автомобіля, та на підставі ст. 802 Цивільного кодексу України був страхувальником за полісом АР/6020686, і що підтверджує факт нікчемності договору оренди транспортних засобів від 07.02.2014. 

Узагальнені доводи відзиву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1  на апеляційну скаргу
05.04.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому третя особа  просить апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а рішення  суду першої інстанції  - без змін, посилаючись на те, що позовна заява не містить доказів того, що шкода, зазначена у висновку експертного дослідження від 31.01.2022 № 01-06/243/14 завдана саме внаслідок спірної ДТП, оскільки вказаний висновок складений через 6 місяців після такої ДТП. Також, у постанові Ніжинського міськрайонного суду від 08.12.2021 у справі № 740/6676/21 вказано, що шкоду завдано майну іншій юридичній особі, а не позивачу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №    927/1018/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко      О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи № 927/1018/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Служби автомобільних доріг у Чернігівській області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2023 у справі № 927/1018/22.
03.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №    927/1018/22.
У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. з 06.03.2023 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.03.2023 у справі № 927/1018/22 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Служби автомобільних доріг у Чернігівській області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2023 у справі № 927/1018/22, розгляд справи призначено на 06.04.2023, встановлено учасникам справи процесуальні строки на подання відзивів, заяв та клопотань.
У зв`язку з тим, що 06.04.2023 суддя Тищенко О.В. перебуватиме у відрядженні, враховуючи принцип незмінності складу суду, який визначений протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, колегія суддів дійшла висновку про необхідність призначення справи до розгляду на іншу дату.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 розгляд справи призначено на 25.04.2023.
У зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці з 10.04.2023 по 05.05.2023, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.04.2023 у справі № 927/1018/22 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 справу № 927/1018/22 за апеляційною скаргою Служби автомобільних доріг у Чернігівській області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2023 прийнято до провадження  колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко     О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р., розгляд справи призначено на 25.04.2023. 

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
В судове засідання 25.04.2023 з`явились представники позивача (скаржника).  
Відповідач - Фізична особа-підприємець Дмитерчук Василь Федорович та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -  ОСОБА_1 в судове засіданні 25.04.2023  представників - не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема за допомогою як електронних засобів зв`язку, а також засобами поштового зв`язку. 
У відповідності до вимог ч. 5  статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки про дату та місце розгляду справи учасники спору повідомлялись належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, в матеріалах справи наявний необхідний обсяг документів для вирішення спору, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи. 
Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а тому суд апеляційної інстанції  дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.
Представники скаржника в судовому засіданні 25.04.2023 просили суд скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2023 у справі № 927/1018/22 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

          Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.12.2021 у справі №740/6676/21, яка згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень набрала законної сили 21.12.2021, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн (а.с. 13-14).
Вказаною постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області встановлено, що 23 листопада 2021 року о 18-50 год. на 50 км + 460 м а/д Кіпті-Глухів-Бачівськ водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Рено», р. н. НОМЕР_1 , у темну пору доби не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого не впорався з керуванням, здійснив наїзд на металеве дорожнє огородження, бетонний павільйон автобусної зупинки та з`їхав в кювет, протилежний напрямку руху, чим спричинив матеріальні збитки ТОВ СП «Автострада». Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1; 12.2 Правил дорожнього руху України, що підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 474455 від 23 листопада 2021 року, схемою місця ДТП від 23 листопада 2021 року, поясненнями ОСОБА_1 , доданими до протоколу. 
Також у вступній частині постанови суду від 08.12.2021 зазначено, що ОСОБА_1 працює в ПП «Дметерчук».
Також, позивачем надано до матеріалів справи схему ДТП, яка сталась 23.11.2021 о 18:50 на 50 км + 460 м а/д Кіпті-Глухів-Бачівськ, у якій вказано, що автомобіль Renault АЕ 390, р.н.з. НОМЕР_1 , належить Дметерчуку Василю Федоровичу ; серія та номер полісу ОСЦПВ наземних ТЗ та назва страхової організації, яка його видала АР 6020686, Євроінс Україна (а.с. 11-12)
Відповідно до довідки Служби автомобільних доріг від 10.11.2021, металеве бар`єрне огородження, дорожні знаки, демпферна система та автопавільйон бетонний «Вертіївка», які 23.11.2021 було пошкоджено на автомобільній дорозі М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ в результаті ДТП за участю «Renault АЕ 390», р.н.з.   НОМЕР_1 , під керуванням гр-на ОСОБА_1 , перебувають на балансі Служби автомобільних доріг у Чернігівській області, як складова частина автомобільної дороги (а.с. 10).
Також, матеріалами справи підтверджується, що позивач направив відповідачу та ПрАТ «СК Євроінс Україна» повідомлення від 31.01.2022 №01-06/243/14 про те, що 15.02.2022 о 10:00 буде проводитись будівельно-технічне експертне дослідження в частині визначення розміру заподіяної державному майну шкоди ДТП та запросив представників вказаних осіб бути присутніми при його проведенні (а.с. 15-16).
Платіжним дорученням №58 від 01.02.2022 позивач сплатив Чернігівському НДЕКЦ МВС кошти у розмірі 12 356,64 грн за проведення будівельно-технічного дослідження (а.с. 41).
За замовленням позивача, старший судовий експерт НДЕКЦ МВС Коваленко Т. І. провів експертне дослідження демпферної системи, автопавільйону бетонного, оцинкованого двобічного металевого бар`єрного огородження та дорожніх знаків на км 50+460 автомобільної дороги загального користування державного значення М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ, за результатами якого складено звіт №ЕД-19/125-22/814-БТ від 25.05.2022 (а.с. 19-31).
Згідно з наданим звітом №ЕД-19/125-22/814-БТ від 25.05.2022, вартість матеріальної шкоди, завданої майну державної власності в особі Служби автомобільних доріг у Чернігівській області внаслідок пошкодження демпферної системи, автопавільйону бетонного, оцинкованого двобічного металевого бар`єрного огородження та дорожніх знаків на км 50+460 автомобільної дороги загального користування державного значення М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ станом на моменту скоєння ДТП, а саме: 23.11.2021, становить 467 588,00 грн. Вартість відновлювального ремонту зазначених складових автомобільної дороги станом на момент проведення експертного дослідження становить 571 908,00 грн.
Позивач направив відповідачу та ПрАТ «СК Євроінс Україна» претензію-вимогу від 16.06.2022 №01-06/789/14, у якій вимагав він них солідарно відшкодувати завдану ДТП шкоду у розмірі 571 908,00 грн та витрати, пов`язані з визначенням розміру заподіяної шкоди, у розмірі 12 356,14 грн (а.с. 32-36).
22.07.2022 ПрАТ «СК Євроінс Україна» здійснила виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 129 995,00 грн, на підтвердження чого надано виписку АТ «Укрексімбанк» по рахунку (а.с. 37).
Позивач вважає, що обов`язок з відшкодування різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та розміром спричиненої шкоди і понесених витрат на її визначення, яка становить 454269,64 грн,  наявний саме у відповідача, як власника транспортного засобу, за участю якого сталася ДТП, та як роботодавець винної особи.
Відповідач в обгрунтуванян заперечень на позов посилався на те, що на час скоєння ДТП автомобіль Renault АЕ 390, р.н.з. НОМЕР_1 перебував в оренді у ТОВ «Дмитертранс», на підтвердження чого надав копію договору оренди транспортних засобів від 07.02.2014, копію акту прийому передачі майна від 07.02.2014, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , копію листа ТОВ «Дмитертранс», лист РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській області від 06.11.2022 №31/302-17-2022.
Відповідно до договору оренди транспортних засобів від 07.02.2014, укладеного між ФОП Дмитерчуком В. Ф. (орендодавець) та ТОВ «Дмитертранс» (орендар), орендодавець передає, а орендар приймає за плату в користування наступні транспортні засоби: сідловий тягач-Е вантажний Magnum 390.19, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 1998, транспортні засоби передаються орендарю терміном на десять років, після спливу якого орендар зобов`язаний повернути транспортні засоби орендодавцю (п. 1).
На підставі акту прийому-передачі від 07.02.2014 ФОП Дмитерчук В. Ф. передав, а ТОВ «Дмитертранс» прийняло у користування сідловий тягач-Е вантажний Magnum 390.19, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1998 року випуску.
Для участі у міжнародному русі на транспортний засіб Renault Magnum 390.19, реєстраційний номер НОМЕР_1 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , дійсне до 04.02.2019, у якому внесені відомості щодо ТОВ «Дмитертранс» (не є власником).
РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській області у свої відповіді від 06.11.2022 №31/302-17-2022, наданій ТОВ «Дмитертранс», повідомило, що відповідно до інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів МВС, на транспортний засіб Renault Magnum 390.19, державний номерний знак НОМЕР_1 , в період з 08.02.2014 по 16.03.2018 видавалось свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон по дорученню серія НОМЕР_2 , персона з правом користування ТЗ (договір оренди) - ТОВ «Дмитертранс».
26.11.2021 водій ОСОБА_1 надав директору ТОВ «Дмитертранс» письмові пояснення, у яких зазначив, що 23.11.2021 ним була скоєна ДТП у Чернігівській області, внаслідок якої було завдано шкоди автомобілю товариства Рено, д.н. НОМЕР_1 , тому що було темно та туман.
У листі від 13.12.2022 ТОВ «Дмитертранс» повідомило ФОП Дмитерчука В. Ф. про те, що транспортний засіб - сідловий тягач-Е вантажний Magnum 390.19, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуває у користуванні товариства та перебував станом на 23.11.2021.

          Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків. 
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. 
Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею  980 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з:
1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);
2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування);
3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Згідно з п. 9 ч. 1 статті 7 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Відносини у цій сфері регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. 
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. 
Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ст. 9 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Позивач просив стягнути з відповідача, як роботодавця винної у скоєнні ДТП особи та власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, різницю між завданими збитками майну, яке перебуває на балансу у позивача, та сплаченим страховим відшкодуванням, що складає суму у розмір 441  913,00 грн. вартість відновлювального ремонту пошкодженого майна та 12  356,64 грн. вартості послуг з експертної оцінки заподіяних збитків.
Відповідач заперечуючи проти позову посилався на те, що відсутні докази, що саме майну позивача внаслідок ДТП було завдані збитки, оскільки постановою Ніжинського міськрайонного суду від 08.12.2021 у справі №740/6676/21 встановлено, що матеріальні збитки були спричинені ТОВ «СП «Автострада», а тому такі обставини відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказуванню. Крім того, відповідальною за збитки особою, на думку відповідача, є ТОВ «Дмитертранс», яке на законній підставі (договору оренди) володіло транспортним засобом, що спричинив ДТП. 
Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.
Як вірно встановив суд першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, справа №740/6676/21, яка розглядалась Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області, є справою про адміністративні правопорушення.
Частиною шостою статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, з урахуванням вищенаведених приписів процесуального закону, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що преюдиційними, у даному випадку, з постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.12.2021 у справі № 740/6676/21 можуть вважатися виключно ті обставини, які стосуються правових наслідків дій чи бездіяльності ОСОБА_1. (водія транспортного засобу, внаслідок взаємодії з яким завдано пошкоджень складовим автомобільної дороги Кіпті-Глухів-Бачівськ на 50км+460) і лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а не обставини щодо власника (балансоутримувача) пошкодженого майна. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що позивач надав до матеріалів справи довідку про знаходженні на його балансі пошкодженого внаслідок ДТП майна, яке є складовою зазначеної автомобільної дороги. Доказів знаходження спірного майна в управлінні ТОВ «СП «Автострада» - матеріали справи не містять. Відтак, доводи відповідача про завдання шкоди внаслідок ДТП саме майну ТОВ «СП «Автострада» відхиляються судом апеляційної інстанції як необгрунтовані та безпідставні.  
Згідно з ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». 
За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. 
Статтею  1187 Цивільного кодексу України встановлено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 397 Цивільного кодексу України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі (провадження) № 6-108цс13, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №905/1391/19, від 01.11.2021 у справі № 920/343/20.
Отже, з урахуванням наведених норм закону, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічних правомірний висновок зроблено і судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Позивач зазначав, що винний у ДТП водій ОСОБА_1 працює у відповідача, про що зазначено у постанові Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.12.2021 у справі 740/6676/21.
Згідно з ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. 
У свою чергу, п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Тобто суб`єктом господарювання визнається громадянин (фізична особа), який має статус підприємця.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Цивільного кодексу України, фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного ім`я та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншин, до якої вона належить.
Згідно з ч. 1 ст. 296 Цивільного кодексу України, фізична особа має право використовувати своє ім`я у всіх сферах своєї діяльності.
Отже, фізична особа-підприємець набуває прав та обов`язків, здійснюючи їх під своїм ім`ям, яким є прізвище ім`я по батькові фізичної особи.
За приписами ч. 1 ст. 90 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву.
Вимоги до написання найменування юридичної особи, її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, крім організації профспілки, встановлюються Міністерством юстиції України (ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).
Відповідно до п. 3 Вимог до написання найменування юридичної особи, її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, крім організації профспілки, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05.03.2012 № 368/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 17.10.2018 № №3236/5) назва юридичної особи береться у лапки та зазначається безпосередньо після організаційно-правової форми суб`єкта господарювання (крім органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, державних, комунальних організацій, закладів, установ).
Згідно зі ст. 62, ч. 1 ст. 63 Господарського кодексу України, організаційно-правовою формою господарювання є підприємство, одним із видів якого є приватне підприємство.
Загальноприйнятим скороченням «приватного підприємства» є ПП, а «фізичної особи-підприємця» - ФОП.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначення у вступній частині   постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.12.2021 у справі 740/6676/21 про те, що ОСОБА_1 працює в ПП «Дметерчук» не може бути беззаперечним доказом в підтвердження обставини того, що Фізична особа-підприємець Дмитерчук Василь Федорович був роботодавцем ОСОБА_1., зважаючи на те, що найменування ПП «Дметерчук» відповідає написанню найменування юридичної особи, а також на відмінність такого найменування із прізвищем відповідача. 
Інших належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують перебування ОСОБА_1. у трудових відносинах з ФОП Дмитерчуком В. Ф. матеріали справи не містять, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що позивач не довів ні суду першої інстанції під час розгляду справи, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду, належними та допустимими доказами того, що саме відповідач є роботодавцем винного у ДТП водія.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує  те, що наявними матеріалами справи також підтверджується, що відповідно до договору оренди транспортних засобів від 07.02.2014 та акту прийому передачі майна від 07.02.2014 ФОП Дмитерчук В. Ф. передав у користування ТОВ «Дмитертранс» автомобіль Renault Magnum, р.н.з. НОМЕР_1 , строком на 10 років, тобто до 07.02.2024. 
Також, на вказаний транспортний засіб в період з 08.02.2014 по 16.03.2018 видавалось свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон по дорученню серія САТ №662901, персона з правом користування ТЗ (договір оренди) - ТОВ «Дмитертранс», про що зазначено у відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській області від 06.11.2022 №31/302-17-2022.
При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано враховував, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, вищезазначене свідоцтво було дійсне до 04.02.2019, проте закінчення терміну його дії не може свідчити про припинення у ТОВ «Дмитертранс» права користування цим транспортним засобом, оскільки видавалось лише з метою участі у міжнародного русі (виїзду за кордон). 
Крім того, Акту дострокового повернення автомобілю Renault Magnum, р.н.з. НОМЕР_1 , його власнику (відповідачу) - матеріали справи не містять, натомість ТОВ «Дмитертранс» у своєму листі від 13.12.2022 підтвердило перебування у його користуванні вказаного автомобіля, у тому числі станом на 23.11.2022, тобто на дату ДТП.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що володільцем автомобілю Renault Magnum, р.н. з. НОМЕР_1 , станом на дату ДТП на підставі договору оренди від 07.02.2014 було ТОВ «Дмитертранс», яке відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України є особою, відповідальною за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.
Доводи скаржника про те, що договір оренди транспортних засобів від 07.02.2014, укладений між ФОП Дмитерчук В.Ф. та ТОВ «Дмитертранс» (єдиним засновником якого є Дмитерчук В.Ф. ) не мав на меті встановлення правових наслідків, а укладений лише для формального відведення відповідальності від власника транспортного засобу, і є нікчемним - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки оцінка вказаного договору не входить до предмету дослідження в контексті ініційованого позивачем спору і не впливає на здійснену правову оцінку правовідносин учасників спору з огляду на приписи ст. 1187 Цивільного кодексу України.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в судовому засіданні судовою колегією було поставлено на обговорення та дослідження питання стосовно власника відповідного автомобіля Renault Magnum, р.н. з. НОМЕР_1 , і за результатами  чого суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків. 
Порядок здійснення державної реєстрації транспортних засобів регламентується вимогами Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок,   інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок).
Пунктом 3 Порядку встановлено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. 
Згідно з вимогами пункту 8 Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є   оформлені в установленому порядку:   договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках;   укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;   нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською   установою, чи їх дублікати;   рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6 Порядку, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням   ідентифікаційних   номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових   частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної   виконавчої   служби;   інші засвідчені та оформлені в установленому порядку документи, що підтверджують набуття, перехід та припинення права власності на транспортний засіб відповідно до закону.
Відповідно до пункту 16 Порядку, на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки, що відповідають державному стандарту України.
В свою чергу, дослідивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи не містять також належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження належності автомобіля Renault Magnum, р.н. з. НОМЕР_1 , на праві власності особі, яку позивач визначив відповідачем, як не мітять взагалі документів, обумовлених Порядком в підтвердження права власності на відповідний автомобіль, і таких документів учасниками спору, зокрема і позивачем, надано не було, як не було і повідомлено про неможливість подання такого доказу, або про можливість витребування такого в порядку ст. ст. 80, 81 Господарського процесуального кодексу України. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містяь належних та допустимих доказів в розумінні вимог Порядку щодо державної реєстрації права власності на відповідний автомобіль як за учасниками спору, або іншими особами.  
Доводи скаржника про те, що  у позивача були всі підстави визначити відповідача як особу, визначену схемою місця ДТП та постановою Ніжинського міськрайонного суду від 08.12.2021, якими встановлено притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1., місцем роботи якого зазначено ПП «Дметерчук» - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані з огляду на наступне. 
За змістом статті 45 Господарського процесуального кодексу України,  сторонами у судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачем у судовому процесі є особа, якій пред`явлено позовну вимогу.
Отже, належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача належить іншій особі - належному відповідачеві.
Так, належним відповідачем є особа, яка дійсно є суб`єктом відповідного матеріального правовідношення (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № Б-39/02-09).
Тож визначення позивачем у справі складу сторін має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. 
З урахуванням наведеного вище, оцінивши наявні у праві докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позов подано до неналежного відповідача, а за приписами ст. 48 Господарського процесуального кодексу України  у разі подання позову не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд замінює первісного відповідача належним відповідачем, при цьому така заміна здійснюється виключно за клопотанням позивача.
При цьому, жодних клопотань про заміну відповідача - ФОП Дмитерчука В. Ф. належним відповідачем, від позивача до суду першої інстанції у встановленому процесуальним законом порядку - не надходило. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. 
Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач звернувся із позовом до ФОП Дмитерчук В.Ф., який не є належним відповідачем у цій справі, заявлені до нього позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції були допущені порушення норм процесуального права, оскільки  клопотання від 14.12.2022, підписане ФОП Дмитерчук В.Ф., жодним чином не є заявою по суті справи і, як наслідок, не могло розцінюватись судом як відзив на позов в силу приписів. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України, а скаржником таке клопотання розцінено як заява з процесуальних питань згідно з ст. 169 Господарського процесуального кодексу України, а отже, оскільки суд прийняв таке клопотання як відзив, а отже, право позивача на подання заперечень на відзив також було порушено - судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не спростовують правомірність рішення суду першої інстанції. Крім того, подання певних заяв та клопотань - є правом сторони, яке нею було реалізовано шляхом подачі відповідного документа, належну оцінку якому надав суд першої інстанції з урахуванням приписів процесуального закону. 
Доводи скаржника про те, що копії документів, які надійшли до скаржника разом з клопотанням від 14.12.2022, яке підписане ФОП Дмитерчук В.Ф., не були взагалі засвідчені - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування рішення, оскільки відповідні копії документів були належним чином засвідчені представником для подачі їх суду і надіслані іншим сторонам, що узгоджується з приписами ст.ст. 80, 91 Господарського процесуального кодексу України. 
Додатково суд апеляційної інстанції враховує, що посилання позивача на  невідповідність поданого відповідачем відзиву на апеляційну скаргу приписам ч. 2 ст. 263 ГПК України щодо зазначення суду першої інстанції, в якому розглядалась справа - не заслуговують на увагу і є необґрунтованими, а поданий відповідачем відзив прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду.
Отже, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86  Господарського процесуального кодексу України, яким  повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що  учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про відмову у задоволенні позовних вимог. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що  доводи скаржника  викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення   Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2023 у справі № 927/1018/22, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 

Розподіл судових витрат
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на  скаржника. 

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Чернігівській області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2023 у справі № 927/1018/22 - залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2023 у справі № 927/1018/22 -    залишити без змін. 
3. Судові витрати (судовий збір)  за розгляд апеляційної скарги покладаються на  Службу автомобільних доріг у Чернігівській області.
4. Матеріали справи № 927/1018/22 повернути до Господарського суду Чернігівської області. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст підписано 16.05.2023 після виходу суддів з відпусток. 

Головуючий суддя                                                            О.В. Тищенко 

Судді                                                                                С.Р. Станік

                                                                                Є.Ю. Шаптала