КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
       Єдиний унікальний номер справи: 381/627/22                      Головуючий у суді першої інстанції: Соловей Г.В.
       Номер провадження: 22-ц/824/1789/2023                                Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И 
 
15 травня 2023  року                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А., 
 
розглянув   у  порядку письмового провадження  в м. Києві  матеріали  цивільної  справи  за   апеляційною  скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Олексієнко Олександр Олексійович на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1   до Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та  моральної шкоди, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) в  особі   представника - адвоката Олексієнко О.О., звернувся  в Фастівський міськрайонний суд Київської області  із  вказаним  позовом, в якому просив  стягнути  з Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств»  (далі - КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств», відповідач)  заборгованість  по  заробітній  платі  в розмірі 10 594,28 грн.,  середній  заробіток  за  весь  період  затримки  розрахунку  з  дня  звільнення  по  день  фактичного  розрахунку  у  розмірі 22 090,93 грн.  та  моральну  шкоду  у  розмірі  60 000 грн.
Позовні  вимоги  обгрунтовував  тим,  що у період з 15.11.2019 року по       01.11 2021 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи  на посаді землекопа ритуальної служби. 
Під час перебування в трудових відносинах з КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств», з боку останнього, була нарахована,  але не виплачена заробітна плата у розмірі 45 010,54 грн. 
В подальшому, 01.11.2021 року, згідно його заяви від 18.10.2021 року та Наказу № 94-к від 18.10.2021 року, він звільнився з роботи за власним бажанням. 
Вказаним наказом була також передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 14.11.2019 року по 14.11.2020 року, в кількості 10 календарних днів та за період з 14.11.2020 року по 01.11.2021 року в кількості 23 календарних днів, загальною тривалістю 33 календарних днів. 
Зазначив,  що  у день  звільнення - 01.11.2021 року, відповідач письмово не повідомив його про нараховані суми, належні йому при звільненні та не здійснив їх виплату, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. 
Звернув увагу суду на те, відповідно до довідки КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» № 03/154 від 04.11.2021 року йому було нараховано та не виплачено заробітну плату у розмірі 45 010,54 грн., заборгованість яка залишилася станом на день подання позовної заяви становить 10 594,28 грн. 
Також  зазначав,  що за його заявою, Фастівським міськрайонним судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення з КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» на користь ОСОБА_1 заборгованість за невиплачену заробітну плату у розмірі 45 010 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 12 016,00 грн., який було скасовано ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2022 року та роз`яснено право звернутися з позовом до суду в порядку позовного провадження.
Заподіяння  моральної  шкоди  мотивував  моральними  стражданнями  внаслідок порушення права на  отримання  заробітної  плати  у  встановлені  законом  строки.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від      21.06.2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1   до КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та моральної шкоди  залишено  без  задоволення.
 Не погодившись із судовим рішенням  в  частині відмови в задоволенні позовних вимог  про  стягнення  середнього  заробітку за період  затримки  розрахунку  з  дня  звільнення  по  день  фактичного  розрахунку,  ОСОБА_1   в  особі  представника - адвоката Олексієнка О.О. оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись  на  невідповідність  висновків  суду  обставинам  справи,  недоведеність  обставин,  що  мають  значення  для  справи,  які  суд  вважав  встановленими, порушення норм матеріального та процесуального  права,  просить рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2022 року в  цій  частині скасувати та ухвалити нове рішення   про їх задоволення  в  повному  обсязі,   а  в  іншій частині,  рішення  суду  першої  інстанції    залишити  без  змін.
В  обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про помилковість  висновків  суду  щодо  ненадання  позивачем  в  суд  належного  розрахунку  розміру  середньомісячного  заробітку,  оскільки   суду   надано такі письмові  докази,  в  тому  числі  і  довідку  КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» за № 03/154  від 04.11.2021 року, в якій вказано розмір нарахованої йому середньомісячної  заробітної плати за вересень-жовтень 2021  року  та  розмір  невиплаченої  заробітної  плати  на  день  звільнення.
Також вказує  на  необгрунтованість  висновків  суду  щодо  відхилення  поданого ним розрахунку  середнього  заробітку  за  час  затримки  розрахунку  при  звільненні і оскільки  в день звільнення, відповідач  не  провів з ним повний  розрахунок, враховуючи,  що  залишок  заробітної  плати  було  виплачено   20.01.2022 року,  тому,  виходячи  із його середньоденної  заробітної  плати - 416,81грн.,  за  56  робочих  днів  затримки  розрахунку,  стягненню  з  відповідача  підлягає  середній  заробіток  в  розмірі 23 341,36 грн.
У  відзиві  на  апеляційну  скаргу, КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств»  доводи  апеляційної  скарги  заперечило,  рішення  суду  першої  інстанції  вважає  законним  і  обгрунтованим.
Ухвалами Київського  апеляційного  суду  від  05 вересня 2022 року  відкрито  апеляційне  провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.  
Рішення суду в частині  відмови  у задоволенні позовних вимог про стягнення  моральної  шкоди  не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного перегляду, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню,  виходячи із наступного.
Частиною 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від      24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Як вбачається  із  матеріалів  справи  і  встановлено  судом  першої  інстанції,  ОСОБА_1 з 15.11.2019 року перебував  у  трудових  правовідносинах  з  КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств»,  працюючи  на посаді землекопа ритуальної служби.
Наказом КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» від     18.10.2021 року, ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.
З даним наказом позивач був ознайомлений 01.11.2021 року.
При звільненні з роботи, остаточний розрахунок з ОСОБА_1 не було проведено.
Належні позивачу на день звільнення розрахункові кошти в сумі                      45 010,54 грн., КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» виплатило ОСОБА_1 частинами: 30.11.2021 року - в сумі 10 182,84 грн.; 03.12.2021 - в сумі 10 845,30 грн.; 10.12.2021року - в сумі 3 375 грн.; 10.12.2021 року - в сумі                    10 012,99 грн.; 20.01.2022 року - в сумі 10 594,28 грн.,  що  визнано  позивачем  у  ході  розгляду  справи. 
Судом  також  встановлено,  що  на  день звільнення ОСОБА_1 з КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств», згідно Постанови про арешт коштів боржника від 17.05.2021 року, у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, старшим державним виконавцем Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Майданюк І.А. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках банків та всіх інших відкритих рахунках, а також кошти, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та або звернення стягнення на які заборонені законом, та належать боржнику КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.11.2021 року задоволено скаргу КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств», скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2021 року та  прийнято нове рішення про зняття арешту з коштів боржника.
Постановою про зняття арешту з коштів від 12.11.2021 року, старшим державним виконавцем Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Майданюк І.А. у ВП № НОМЕР_2 було знято арешт з рахунків КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств».
Ухвалюючи  рішення  про  залишення  позову  без задоволення,  суд  першої  інстанції  виходив  із  того,  що   позивачем та його представником при подачі позову та в ході розгляду справи не було надано суду належного розрахунку розміру середньомісячного заробітку, зважаючи на те, що не було надано кількість відпрацьованих робочих днів відповідно до графіку роботи підприємства - відповідача по справі, що позбавило можливості суд перевірити правильність нарахування розміру середнього заробітку за період затримки розрахунку.
Проте  колегія  суддів  не  може  повністю  погодитись  із    висновками Фастівського міськрайонного суду Київської області  в  частині   вирішення  вимог  про  стягнення  середнього  заробітку  за  час  затримки  розрахунку при звільненні,  так  як   судом неповно з`ясовано  обставини  справи, неправильно  застосовано  норми  матеріального  права.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Відповідно  до  п.4 ст. 263 ЦПК України, при  виборі  і  застосуванні  норми  права  до  спірних  правовідносин  суд  враховує  висновки  щодо  застосування  відповідних  норм  права,  викладені  в  постановах Верховного Суду.
У своїй постанові, Велика Палата Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц зазначила, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.
Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто,  має  бути  дотриманий  розумний  баланс  між  інтересами  працівника  та  роботодавця.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до    ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).
  Як  вбачається  із  справи, у день звільнення ОСОБА_1   з роботи, йому не було виплачено заробітну плату, належну при звільненні, а такий обов`язок роботодавець виконав з порушенням  ст.ст. 115, 116 КЗПП України, здійснивши йому  часткові  виплати  в  період з 30.11.2021 року  до 20.01.2022 року,  виплативши   позивачу 10 594, 28 грн.  (а.с.42-46).
Таким  чином,  відповідач  здійснив  затримку  у  виплаті позивачу заробітної  плати  при  звільненні в розмірі  10 594, 28 грн., період  затримки  становить 56 днів  (листопад 2021 року - 22 робочі дні, грудень 2021 року - 22 робочі дні, січень      2022 року - 12 робочих днів).
Середній  заробіток  для  виплати  працівникові компенсації  за  час  затримки  розрахунку  при  звільненні  визначається  відповідно  до ст. 27 Закону України «Про  оплату  праці»,  за  правилами,  передбаченими Порядком  обчислення  середньої  заробітної  плати,  затвердженим  Постановою Кабінету Міністрів України  від 08.02.1995 року № 100 (далі- Порядок).
Відповідно  до  п. 2 Порядку,  середньомісячна  заробітна  плата  працівника  обчислюється    виходячи  з  виплат  за  останні два  календарні місяці  роботи,  що  передують  події,  з  якою  пов`язана  виплата,  тобто,  що  передують  дню  звільненню  працівника  з  роботи.
Згідно  з  п. 5 Порядку,   основою  для  визначення  загальної  суми  заробітку,  що  підлягає  виплаті  за час  затримки  розрахунку  при  звільненні,  є  середньоденна (середньогодинна) заробітна  плата  працівника,  яка  відповідно  до  п. 8 цього Порядку,  визначається  діленням заробітної  плати  за  фактично  відпрацьовані  протягом  двох  місяців робочі (календарні) дні  на  число  відпрацьованих  робочих днів (годин),   а  у  випадках,  передбачених  чинним  законодавством - календарних днів  за  цей  період.
Апеляційний  суд  вважає,  що  позивачем  надано  належні  та  допустимі  докази  на  підтвердження  відпрацьованих ним робочих днів за останні два  календарні місяці  роботи,  що  передували  звільненню, та розрахунку середньомісячного  заробітку,  що  підтверджується  довідками КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств»(а.с.16-19).
З  довідки № 03/154  від 04.11.2021 року вбачається, що середньомісячна заробітна  плата  ОСОБА_1   за  два  календарні  місяці  роботи 2021 року (вересень - 21 робочий день, жовтень - 11 робочий день) склала 13 338,08 грн.,  середньоденна заробітна  плата  становить 416,81грн. 
Враховуючи,  що   період  затримки з  виплати позивачу заробітної  плати  з    01.11.2021 року  по  20.01.2022 року становить 56   робочих  днів,  тому,  середній  заробіток,  що підлягає  стягненню  становить  23 341,36 грн.
Отже, з  відповідача на  користь  позивача   підлягає  стягненню  середній  заробіток  за весь час  затримки  розрахунку  по  день  фактичного розрахунку.
Проте,  приймаючи  до  уваги,  що  сума  невиплачених  позивачу  при  звільненні  сум  становила  10 594,28 грн.,  що  вдвічі  менше від визначеної суми середнього заробітку позивача за час затримки виплати при звільненні           23 341,36 грн.,  апеляційний суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 5 000 грн.
При цьому, апеляційний суд також враховує незначний період затримки виплати заборгованості та недоведеність позивачем понесення майнових втрат, пов`язаних із затримкою розрахунку.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про  залишення  без  задоволення  позову ОСОБА_1   в  частині  вимог  про  стягнення  грошових  коштів, невиплачених  при  звільненні не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про  часткове  задоволення  позову.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі апеляційної скарги, ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1 488,60 грн. Оскільки апеляційна скарга позивача  підлягає частковому задоволенню, тому, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України,  на користь останнього підлягає стягненню з відповідача судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (21,42 %), а саме у розмірі 318,58 грн. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Олексієнко Олександр Олексійович,  задовольнити  частково.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2022 року в  частині позовних вимог ОСОБА_1   про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні  скасувати, ухвалити   у   цій  частині  вимог  нове судове рішення, яким позовні  вимоги ОСОБА_1   до Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні  задовольнити  частково.
Стягнути  з Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств»  Фастівської  міської ради Київської  області (вул. Нова № 9, м. Фастів, Київської області, код ЄДРПОУ 03346414) на користь  ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній  заробіток  за  час  затримки  розрахунку при звільненні  в  сумі 5 000  (п"ять тисяч)  гривень та  судовий збір  в  сумі                     318,58 гривень (триста вісімнадцять  гривень п`ятдесят вісім  копійок).
В іншій  частині,  рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2022 року  залишити  без  змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

 
Головуючий:                                                                             О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                         І.М. Білич

                                                                                                   Т.А. Слюсар