Ухвала
12 червня 2023 року
м. Київ 
справа № 752/8448/21
провадження № 61-8539ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, Київської міської прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 році позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 
з вищевказаним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - Київський НДІСЕ МЮУ), Київської міської прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань (далі - ТУ ДБР), розташованого в м. Києві, суддів Печерського районного суду м. Києва Горкавої В. Ю., Медушевської А. О., судді Апеляційного суду м. Києва Бартащук Л. В., третя особа - Державна казначейська служба України (далі - ДКС України), в якому просив суд, 
з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути матеріальну та моральну шкоду у загальному розмірі 13 000 000,00 грн.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до суддів Печерського районного суду м. Києва Горкавої В. Ю., 
Медушевської А. О., судді Апеляційного суду м. Києва Бартащук Л. В. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 до МВС України, Київського НДІСЕ МЮУ, Київської міської прокуратури, ТУ ДБР, розташованого в м. Києві, третя особа - ДКС України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без задоволення.
 
09 червня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва 
від 24 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 10 травня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження 
з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, 
в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Також, у касаційній скарзі порушено вимоги пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України, а саме: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи,
 їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання 
чи перебування (для фізичних осіб),  оскільки у касаційній скарзі зазначено осіб, які не є сторонами у даній справі, а саме: структурний підрозділ МВС України; начальник Печерського ВДАІ Кваша В. І., інспектор Печерського ВДАІ м. Києва Вінницький В. С.; управління патрульної поліції у м. Києві; заступник начальника патрульної поліції в м. Києві лейтенант поліції Євдокимов Д. А.; рядовий патрульної поліції Стрельчик О. М.; судді Печерського районного суду м. Києва Горкава В. Ю., Медушевська А. О.; суддя Апеляційного суду м. Києва Бартащук Л. В. (при тому, що заявник                не оскаржував ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до суддів Печерського районного суду м. Києва                   Горкавої В. Ю., Медушевської А. О., судді Апеляційного суду м. Києва Бартащук Л. В.).
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Згідно зі статтею 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Таким чином заявнику в уточненій редакції касаційної скарги необхідно зазначити лише учасників справи, а саме: позивача, відповідачів та третю особу.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 травня 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць