Постанова 
Іменем  України                                     
 
17 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 464/5457/21
провадження № 61-11239 св 22   
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
відповідачі:  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 ухвалу Сихівського районного суду м. Львова 
від 19 травня 2022 року у складі судді Мички Б. Р. та постанову Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: 
Левика Я. А., Крайник Н. П., Шандри М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог заяви 
 
26 липня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в якій просили накласти арешт 
на об`єкти нерухомого майна та корпоративні права, зареєстровані на ім`я ОСОБА_4 , та об`єкти нерухомого майна, зареєстровані на ім`я ОСОБА_5 .
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.
Накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, що належать на праві власності ОСОБА_4 , а саме:
- земельну ділянку, площею 0,0194 га, кадастровий номер 4623310300:04:000:0375 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1783400346233);
- земельну ділянку, площею 0,0606 га, кадастровий номер 4623310300:04:000:0376 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1783386246233);
- садовий будинок, що складається з однієї кімнати, кухні, холу, гардеробної, ванни, коридору та двох приміщень підвалу, розташований 
за адресою: садівничо-городній кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_1 », будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна - 38759462;
- нежитлове приміщення підвалу під індексом ІІ, площею 19,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1644139046101).
Накладено арешт на частку в статутному капіталі приватного 
підприємства - Фірма «Скорті», ідентифікаційний код юридичної особи - 19340170, місцезнаходження: АДРЕСА_3 , 
у розмірі 100 %, що належить ОСОБА_4 .
Накладено арешт на частку в статутному капіталі приватного підприємства «Бізнес», ідентифікаційний код юридичної особи - 20819073, місцезнаходження: АДРЕСА_4 , 
у розмірі 100 %, що належить ОСОБА_4 .
Накладено арешт на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Анаско Інк», ідентифікаційний код юридичної особи - 43248217, місцезнаходження: вулиця Полуботка, 21, кв. 47, місто Львів, 
у розмірі 100%, що належить ОСОБА_4 .
Накладено арешт на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Анаско Айсел», ідентифікаційний код юридичної особи - 44002604, місцезнаходження: вулиця Конопницької, 8, місто Львів, у розмірі 100%, що належить ОСОБА_4 .
Накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, що належать на праві власності ОСОБА_5 , а саме:
- квартиру, загальною площею 74,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2227811146101);
- земельну ділянку, площею 0,0482 га, кадастровий номер 4623686600:04:000:0745 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1935019146236);
- квартиру, загальною площею 50,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1042573246101);
- квартиру, загальною площею 50,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 665172346101).
Роз`яснено заявникам, що у випадку неподання ними до суду позовної заяви протягом десяти днів з дня постановлення даної ухвали, вжиті судом заходи забезпечення позову будуть скасовані.  
29 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення збитків (упущеної вигоди) 
у розмірі 7 318 796,00 грн.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 19 серпня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення збитків (упущеної вигоди).
17 листопада 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду 
з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів, - ОСОБА_1 , про стягнення збитків (упущеної вигоди) у розмірі 14 637 592,00 грн.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17 листопада 2021 року прийнято позовну заяву третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів, - ОСОБА_1 , про стягнення збитків (упущеної вигоди), до спільного розгляду у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення збитків (упущеної вигоди). Об`єднано їх в одне провадження.
У квітні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали 
до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій вони просили суд: 
- визнати недійсним договір дарування від 26 липня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю. П. за реєстровим № 1116, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 нежитлове приміщення підвалу під індексом ІІ, площею 19,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1644139046101, 
та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 
на це нежитлове приміщення;
- визнати недійсним договір дарування від 28 липня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю. П. за реєстровим № 1122, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_6 садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2419979546233, та скасувати державну реєстрацію права власності 
ОСОБА_6 на цей садовий будинок;
- визнати недійсним договір дарування від 28 липня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю. П. за реєстровим № 1123, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_6 земельну ділянку, площею 0,0606 га, кадастровий номер 4623310300:04:000:0376, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1783386246233, та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку;
- визнати недійсним договір дарування від 28 липня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю. П. за реєстровим № 1124, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_6 земельну ділянку, площею 0,0194 га, кадастровий номер 4623310300:04:000:0375, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1783400346233, та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03 травня 2022 року прийнято заяву позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог. Витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенка Ю. П. належним чином посвідчені копії нотаріальних справ по укладенню указаних вище договорів дарування.
Короткий зміст вимог клопотання про заміну заходу забезпечення позову 
 
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням 
про заміну заходів забезпечення позову в порядку статті 156 ЦПК України. 
В обґрунтування поданого клопотання зазначав, що ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року накладено арешт, у тому числі, й на об`єкти нерухомого майна, які на момент подання заяви 
про забезпечення позову були зареєстровані на ім`я ОСОБА_4 , а саме: 
на дві земельні ділянки, садовий будинок і нежитлове приміщення підвалу. Вказана ухвала суду була оскаржена в апеляційному порядку ОСОБА_5 
та ОСОБА_6 , як особою, яка не брала участі у справі. Зі змісту апеляційної скарги йому стало відомо, що ОСОБА_4 , у день подання заяви про забезпечення позову, 26 липня 2021 року, відчужив на підставі договору дарування своїй колишній дружині - ОСОБА_5 нежитлове приміщення підвалу, а після винесення районним судом ухвали про забезпечення позову 28 липня 2021 року на підставі інших трьох договорів дарування відчужив своєму сину - ОСОБА_6 спірні земельні ділянки та садовий будинок. 
У зв`язку з цим позивачі подали у даній справі заяву про збільшення позовних вимог, яка була прийнята до розгляду судом. 
На його думку, такі дії відповідачів є недобросовісними, призвели до того, що ухвалою районного суду від 28 липня 2021 року було накладено арешт 
на вищевказане нерухоме майно, як таке, що належить ОСОБА_4 , тоді 
як воно зареєстровано за відповідачами ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . 
За цих обставин уважав, що наявні правові підстави замінити заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року, у порядку, передбаченому статтею 156 ЦПК України, та накласти арешт на майно не з підстав його належності ОСОБА_4 , 
до якого заявлено позов, а з підстав незаконного безоплатного відчуження останнім цього майна близьким родичам на підставі договорів дарування, 
які є предметом спору у цій справі, та були укладені з метою уникнення звернення стягнення на це майно за зобов`язаннями ОСОБА_4 . 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд замінити заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року, у частині накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, зареєстровані на ім`я ОСОБА_4 , а саме накласти арешт на:
-       нежитлове приміщення підвалупід індексом ІІ, площею 19,2 кв. м 
за адресою АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1644139046101), що зареєстроване на ім`я ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 26 липня 
2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю. П. за реєстровим № 1116;
-       земельну ділянку, площею 0,0194 га, кадастровий номер 4623310300:04:000:0375 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1783400346233), зареєстроване на ім`я ОСОБА_6 
на підставі договору дарування від 28 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю. П. за реєстровим № 1124;
-       земельну ділянку, площею 0,0606 га, кадастровий номер 4623310300:04:000:0376 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1783386246233), що зареєстрована на ім`я ОСОБА_6 
на підставі договору дарування від 28 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю. П. за реєстровим № 1123;
-       садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2419979546233), що зареєстрований на ім`я ОСОБА_6  на підставі договору дарування від 28 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 
Пилипенком Ю. П. за реєстровим № 1122.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
 
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 19 травня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про заміну заходів забезпечення позову задоволено.
Замінено заходи забезпечення позову, вжиті згідно з ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року в частині накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, зареєстровані на ім`я ОСОБА_4 , 
та накладено арешт на:
- нежитлове приміщення підвалу під індексом ІІ, площею 19,2 кв. м, розміщене за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1644139046101, зареєстроване на ім`я ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 26 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю. П. за реєстровим № 1116;
- земельну ділянку площею 0,0194 га, кадастровий номер 4623310300:04:000:0375, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1783400346233, зареєстровану на ім`я ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 28 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю. П. за реєстровим № 1124;
- земельну ділянку, площею 0,0606 га, кадастровий номер 4623310300:04:000:0376, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1783386246233, що зареєстровану на ім`я ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 28 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю. П. за реєстровим № 1123;
- садовий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна - 2419979546233, зареєстрований на ім`я ОСОБА_6 на підставі договору дарування 
від 28 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю. П. за реєстровим № 1122.
Задовольняючи клопотання ОСОБА_1 про заміну заходів забезпечення позову іншим, суд першої інстанції, ураховуючи положення статті 156 ЦПК України та укладення ОСОБА_4 договорів дарування щодо відчуження вищевказаного нерухомого майна на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , виходив із наявності правових підстав для заміни заходів забезпечення позову, вжитих згідно з ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення підвалу, дві земельні ділянки та садовий будинок, 
які зареєстровані на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно, оскільки відчуження ОСОБА_4 указаного майна у подальшому може призвести до утруднення виконання рішення суду. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Не погодившись із ухвалою Сихівського районного суду м. Львова 
від 19 травня 2022 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу.
Постановою Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишено без задоволення. 
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 19 травня 2022 року залишено без змін.  
Апеляційний суд погодився із висновком районного суду про необхідність заміни заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року, стосовно спірного майна, яке належить відповідачам. Суд урахував відповідні положення 
ЦПК України, перевірив, чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особи відповідачів; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, 
а також узяв до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами дійсно виник спір, який стосується стягнення збитків (упущеної вигоди), визнання недійсним договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що не заперечується сторонами. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть вільно розпоряджатися спірним нерухомим майном, що свідчить про потенційну можливість (зважаючи 
на наявність даного спору) вчинення і будь-яких інших дій щодо відчуження, зміни власника (володільця) вказаного майна, зміни статусу майна, тощо протягом розгляду справи та, відповідно свідчить про потенційні загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду 
про задоволення позову. Про наявність реальних загроз, які існували, 
як на час розгляду заяви про забезпечення позову, так і на даний час, свідчить факт відчуження ОСОБА_4 об`єктів нерухомого майна.
Заходи забезпечення, про заміну яких просив позивач, пов`язані 
із позовними вимогами, напряму стосуються предмета спору та зможуть забезпечити виконання можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення збитків (упущеної вигоди). При цьому вони є співмірними 
з позовними вимогами, такими, що не порушують права інших осіб, оскільки стосуються виключно майна відповідачів.
Апеляційний суд указав на формальність доводів апеляційної скарги, 
які спростовані наведеними в постанові суду мотивами.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду,  ОСОБА_6 , посилаючись 
на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова 
від 19 травня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду 
від 04 жовтня 2022 року й ухвалити нове судове рішення про відмову 
у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про заміну заходів забезпечення позову у порядку статті 156 ЦПК України.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 14 листопада 2022 року справу № 464/5457/21 призначено судді-доповідачеві: Черняк Ю. В., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Воробйова І. А.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі. Витребувано цивільну справу № 464/5457/21 
із Сихівського районного суду м. Львова. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У грудні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
У грудні 2022 року до Верховного Суду від ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надійшли відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_6 тотожного змісту, у яких вони просять касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати.
На підставі службових записок Секретаря Першої судової палати Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д., у зв`язку з перебуванням судді Черняк Ю. В. у відпустці пов`язаною з вагітністю та пологами, касаційну скаргу ОСОБА_6 (провадження №61-11239св22) передано на повторний автоматизований розподіл.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 січня 2023 року справу призначено 
судді-доповідачеві Луспенику Д. Д., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Гулько Б. І.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 06 лютого 2023 року відзиви ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишено 
без руху. Надано строк заявникам для усунення недоліків відзивів, 
які за змістом є касаційними скаргами, тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Попереджено про наслідки її невиконання.
На виконання ухвали суду від 06 лютого 2023 року, ОСОБА_5 , 
із застосуванням засобів поштового зв`язку, 27 лютого 2023 року надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 19 травня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про заміну заходів забезпечення позову, накладеного ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року в частині накладення арешту 
на об`єкти нерухомого майна, зареєстровані на ім`я ОСОБА_4 . 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 08 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 19 травня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року залишено без руху для усунення її недоліків та запропоновано заявникові: звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести підстави для його поновлення та надати докази 
на їх підтвердження, зокрема докази на підтвердження дати отримання копії постанови Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки 
її невиконання.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 12 квітня 2023 року відзив ОСОБА_4 на касаційну скаргу ОСОБА_6 визнано неподаним та повернуто заявникові у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду касаційної інстанції від 06 лютого 2023 року. 
На виконання ухвали Верховного Суду від 08 березня 2023 року, ОСОБА_5 надіслала на адресу суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року визнано наведені 
ОСОБА_5 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними. Відмовлено у відкритті касаційного провадження 
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Сихівського районного суду 
м. Львова від 19 травня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2023 року призначено справу 
до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними 
у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального 
та процесуального права, а також не враховано, що на момент накладення арешту на майно (ухвала Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року), а саме, на нежитлове приміщення підвалу під індексом ІІ, площею 19,2 кв. м, розміщене за адресою: 
АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,0194 га, кадастровий номер 4623310300:04:000:0375, земельну ділянку, площею 0,0606 га, кадастровий номер 4623310300:04:000:0376, садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , майно не належало 
ОСОБА_4 . 
Право власності ОСОБА_4 на вказане вище нерухоме майно було припинено 26 та 28 липня 2021 року, тоді як реєстрація обтяження відбулася 29 липня 2021 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 
від 07 листопада 2022 року. 
Він, як новий власник об`єктів нерухомого майна, на які накладено арешт, не був визначений у справі № 464/5357/21 (заява про забезпечення позову до пред`явлення позову) як відповідач. 
Посилається на необґрунтованість заявлених позивачами позовних вимог, оскільки він та ОСОБА_5 ніколи не володіли, не розпоряджалися 
та не користувалися приміщенням цілісного майнового комплексу 
та будівлею магазину, про стягнення упущеної вигоди за користування яким заявляють позивачі. 
ОСОБА_4 задовго до заяви про забезпечення позову, поданої 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та постановлення ухвали суду про забезпечення позову від 28 липня 2021 року, звернувся 
до суб`єкта оціночної діяльності з метою визначення ринкової вартості нерухомого майна для сплати необхідних платежів, маючи на меті укласти договір дарування. 
Наголошує на тому, що частина перша статті 156 ЦПК України передбачає не зміну заходу забезпечення позову, а саме заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Відтак, районний суд фактично обрав новий захід забезпечення позову в рамках позовної заяви про збільшення позовних вимог позивачів, а не замінив один захід на інший. Більше того, позовні вимоги, викладені у заяві про збільшення позовних вимог, не могли бути замінені заходами забезпечення позову щодо майна особи, яка не була учасником справи на момент застосування таких заходів забезпечення позову (28 липня 2021 року). При цьому предметом позову відповідно 
до заяви про збільшення позовних вимог є позовні вимоги немайнового характеру - про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації, тому застосований судами захід забезпечення позову 
не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права 
та не є співмірним із заявленими вимогами у цій справі. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У січні 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_6 , в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення 
є законними та обґрунтованими, тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення -без змін. 
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої 
або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права 
і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, 
що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання 
про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, 
які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, 
частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного 
у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд 
і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси 
у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон 
або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, 
яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги 
такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, 
який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається 
як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, 
якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких 
він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод 
та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві 
і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 
«Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а також правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження 
№ 14-729цс19). 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року 
у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, серед іншого, що «конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених 
чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Відповідно до частин першої-третьої статті 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи. 
За наслідками розгляду клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим постановляється ухвала.
Тлумачення положень частини першої статті 156 ЦПК України свідчить, 
що ЦПК України передбачає можливість заміни одного заходу забезпечення позову іншим, в тому числі здійснення заміни заходів забезпечення позову одного й того ж виду, перелік яких визначено в частині першій статті 150 ЦПК України, але щодо іншого майна.
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням 
про заміну заходів забезпечення позову в порядку статті 156 ЦПК України (а. с. 126-128), в якій просив замінити заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року, 
у частині накладення арешту на нерухоме майно, зареєстроване на ім`я ОСОБА_4 , та накласти арешт на нежитлове приміщення підвалу 
під індексом ІІ, площею 19,2 кв. м, земельну ділянку, площею 0,0194 га, кадастровий номер 4623310300:04:000:0375, земельну ділянку, площею 0,0606 га, кадастровий номер 4623310300:04:000:0376, садовий будинок, зареєстроване на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно.
Обґрунтовуючи необхідність заміни заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 посилався на недобросовісність дій відповідачів, оскільки ОСОБА_4 26 липня 2021 року (день звернення до суду із заявою 
про забезпечення позову) та 28 липня 2021 року (винесення районним судом ухвали про застосування заходів забезпечення позову) незаконно відчужив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначене вище нерухоме майно 
на підставі договорів дарування, які, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, є предметом спору у цій справі. 
Задовольняючи клопотання ОСОБА_1 , суд першої інстанції, 
з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив 
із наявності правових підстав для заміни заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 
2021 року, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, зареєстроване, зокрема на ім`я ОСОБА_6 , оскільки невжиття таких заходів може 
у подальшому призвести до утруднення виконання рішення суду.
Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів, з огляду 
на наступне.
У постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду 
від 01 квітня 2019 року у справі № 922/1631/18 зазначено, що у вирішенні питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, як і щодо вжиття заходів забезпечення позову, обов`язковим є надання оцінки обґрунтованості необхідності здійснення такої заміни, здатності саме того заходу, на який заявник просить замінити вжитий судом, забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову, наявності зв`язку цього заходу забезпечення позову з предметом позову у справі, співмірності заходу із заявленими позовними вимогами, враховуючи також необхідність забезпечення збалансованості інтересів учасників справи. Тобто саме на заявника відповідного клопотання покладається тягар доведення необхідності здійснення заміни вжитого судом заходу забезпечення позову іншим, отже здатності саме такого заходу реально забезпечити задоволення вимог позивача у разі задоволення позову.
До подібних висновків також дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 27 серпня 2020 року у справі 
№ 638/18499/18, провадження № 61-19248св19.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені 
в постановах Верховного Суду.
У справах позовного провадження учасниками справи є сторони (позивач 
і відповідач), треті особи (частина перша статті 42, частина перша статті 48 ЦПК України).
Задовольняючи клопотання ОСОБА_1 про заміну заходів забезпечення позову та накладаючи арешт на нерухоме майно, зареєстроване за ОСОБА_6 , суди попередніх інстанцій не врахували, що арешт може бути накладено лише на майно відповідача, тоді 
як ОСОБА_6 не був визначений відповідачем у справі на момент винесення районним судом ухвали застосування заходів забезпечення позову від 28 липня 2021 року.
Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом 
у постановах: від 05 лютого 2020 року у справі № 759/13257/19, провадження № 61-18169св19, від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180св20, від 21 квітня 2022 року у справі 
№ 755/5300/21, провадження № 61-18391св21.
Відтак, суди неправильно застосували норми ЦПК України, оскільки арешт може бути накладено на майно відповідача, а не третьої особи, а тому доводи касаційної скарги у відповідній частині заслуговують на увагу. 
При цьому те, що ОСОБА_6 не був визначений відповідачем у справі 
№ 464/5357/21 за заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову було предметом дослідження Верховного Суду в ході розгляду касаційної скарги ОСОБА_6 , як особи, яка не брала участі у справі № 464/5357/21, 
на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року 
та постанову Львівського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року, 
за наслідком розгляду якої суд касаційної інстанції скасував постанову Львівського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року у частині залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року та направив справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-12186св22). 
Крім цього, ОСОБА_1 фактично просив застосувати новий захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належне ОСОБА_6 , який не є учасником справи, тоді як заміна заходу забезпечення позову, у розумінні статті 156 ЦПК України, можлива лише у разі заміни вже застосованого заходу забезпечення позову до належного відповідачеві майна. 
По суті, суди попередніх інстанцій, задовольняючи клопотання 
ОСОБА_1 , у не передбачений ЦПК України порядок (а саме 
не шляхом оскарження до апеляції чи скасування заходів забезпечення позову у цій частині відповідно до статті 158 ЦПК України), виправили свою помилку, забезпечивши позов щодо особи, яка є власником майна.
Заміна заходів забезпечення позову передбачає заміну як виду, так і самого заходу у межах одного виду, однак, у цій справі відбулася не заміна заходу, а заміна особи - власника майна, що не передбачено нормами ЦПК України. 
Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 638/20248/19, провадження № 61-19696св21, вказував, що за позовом про визнання договорів купівлі-продажу та іпотеки недійсними дійшов висновку, 
що предметом позову у справі є позовні вимоги немайнового характеру, забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами 
у справі. У разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому суди помилково вважали, 
що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.
Подібне викладено у роз`ясненнях, наданих судам у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 
«Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з заявою про збільшення позовних вимог, у якій просили суд: визнати недійсними відповідні договори дарування від 26 та 28 липня 2021 року, тобто 
з немайновими вимогами.
За наведених вище обставин, ураховуючи, що заміна заходів забезпечення позову у обраний позивачами спосіб у межах розгляду цієї справи 
не забезпечить реального та ефективного виконання можливого судового рішення, оскільки таке рішення не підлягатиме примусовому виконанню.
Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги та вважає
їх обґрунтованими. 
Згідно з частинами першою, другою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне 
застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо 
це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено порушення норм процесуального права, Верховний Суд 
уважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити, ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 19 травня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року скасувати 
з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні зазначеного клопотання.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
З урахуванням сплаченого ОСОБА_6 судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 496,20 грн, з ОСОБА_1 на користь 
ОСОБА_6 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 496,20 грн.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 19 травня 2022 року 
та постанову Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про заміну заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Сихівського районного суду 
м. Львова від 28 липня 2021 року, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги 
у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                          Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                    Б. І. Гулько 
Г. В. Коломієць 
Р. А. Лідовець
С. Ф. Хопта