ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року		Справа № 344/5231/23 пров. № А/857/10229/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Курильця А.Р.,
при секретарі судового засідання – Юрченко М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, визнання протиправними дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2023 року (суддя Домбровська Г.В., м.Івано-Франківськ, повний текст складено 19 травня 2023 року), -
ВСТАНОВИВ:
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції (далі – УПП, ДПП відповідно) в якому просив:
скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10.03.2023 серія ЕАС №6659591 (далі – Постанова), провадження у справі закрити; 
визнати протиправними дії УПП при складанні і розгляді справи про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6659591 відносно позивача.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2023 року у задоволені позову відмовленою
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволенні позову повністю.
В доводах апеляційної скарги вказує, що позивач керуючи автомобілем рухався у межах дозволеного швидкісного режиму з урахуванням дорожньої обстановки у відповідності до встановлених дорожніх знаків та розміток. Зазначає, що швидкість руху транспортного засобу зафіксована не в автоматичному режимі, а за допомогою лазерного пристрою TruCam, який працівник патрульної поліції ніс в руках, що суперечить статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі – Закон №580-VIII). Крім того, контроль швидкісного руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відео-фіксації.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не надіслав свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що розглядаючи справу про адміністративне правопорушення та виносячи за її результатами оскаржувану Постанову, відповідачем не було порушено вимог закону, а, відтак, підстави для скасування оскаржуваної Постанови відсутні.
Такі висновки суду першої інстанції, по суті спору, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 10.03.2023 о 16/54 год, с.Майдан, дорога Н-10 водій керуючи транспортним засобом Volvo S80, номерний знак НОМЕР_1 (далі – ТЗ) зі швидкістю 83 км/год при цьому перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті на 33 км/год, швидкість вимірювалась приладом трукам ТС 000677, чим порушив пункт 12.4 «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі – ПДР).
На підставі викладеного, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн (а.с.7).
Відповідно до підпункту «б» пункту 12.9 ПДР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
За змістом розділу 33 ПДР дія знака 3.29, що встановлений перед населеним пунктом, позначеним знаком 5.49, поширюється до цього знака.
5.49. «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.
5.50 «Кінець населеного пункту». Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.
Знаки 5.49 і 5.50 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.
Пунктом 12.4 ПДР встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За змістом статті 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Для підтвердження порушення позивачем вимог ПДР до письмового відзиву представником відповідача долучено фотокартку із лазерного вимірювача швидкості TruCam на якій чітко видно фіксацію ТЗ позивача в межах відповідного населеного пункту, а також зафіксовано швидкість цього автомобіля у 83 км/год.
Крім того, з долученого до матеріалів справи диску з відеозаписом із камери відеореєстратора поліцейського (посилання на номер якого міститься в оскаржуваній Постанові) встановлено, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач самого факту перевищення ним дозволеної швидкості руху (рух зі швидкістю 83 км/год) не спростував (в жартівливій формі погодився з поліцейським, що поспішав).
Позивачем факту того, що зафіксований на даній фотокартці транспортний засіб є тим автомобілем, яким він керував станом на час розгляду справи про адміністративне правопорушення, і за кермом даного автомобіля на той час перебував саме він, – не заперечувалося.
Згідно поданих ним усних пояснень при розгляді справи про адміністративне правопорушення посилався лише на те, що вимірювач швидкості TruCam знаходився в руках поліцейського під час фіксування перевищення швидкості ТЗ позивача.
Відповідно до статті 40 Закону № 580-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;
3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;
4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;
5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Посилання позивача-апелянта на те, що використання приладу ТruCam в ручному режимі суперечить частині першій статті 40 Закону №580-VIII, не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, так як лазерний вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.
Крім того, в нормі статті 40 Закону №580-VIII не передбачено, що при проведенні  фіксації швидкості транспортного засобу автоматично фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом).
Не передбачено, станом на час виникнення спірних відносин, і того, що контроль швидкісного руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком при здійсненні відео-фіксації (дорожній знак 5.70).
У ПДР, станом на час виникнення спірних відносин, передбачений знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху». Позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.
Разом з тим, ні Законом №580-VIII, ні ПДР імперативно не встановлено, що здійснення контролю за дотриманням ПДР з використанням не автоматичних приладів фото-і відеофіксації має здійснюватися лише в межах знаку 5.76.
Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції на відеодиску з нагрудної камери поліцейського чітко і недвозначно вбачається, що автомобіль позивача на місці зупинки перебував у населеному пункті (зокрема, на відео видно автобусну зупинку з назвою населеного пункту, громадську забудову, об`єкти інфраструктури).
Фотокартки, які долучені позивачем до справи на підтвердження відсутності дорожнього знаку про початок населеного пункту с.Майдан Івано-Франківської області, не приймаються апеляційним судом до уваги, так як з них достовірно не можливо встановити, що вказана дорога веде до с.Майдан, на них не зафіксована геолокація місця, час та місце здійснення відповідної фотофіксації.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правильності застосування судом норм матеріального права до встановлених ним на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів та обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	А. Р. Курилець