Дата документу  Справа № 336/7507/22 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний № 336/7507/22                  Головуючий в 1 інст. Дацюк О.І.
Провадження №33/807/246/23                                         Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2023 року                                                 місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю адвоката Макаренка О.М., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Макаренка О.М. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжявід 23 січня 2023 р., якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір. 

Згідно з оскаржуваною постановою, суддя місцевого суду встановив, що 13 грудня 2022 року приблизно о 12.30 годині ОСОБА_1 перебуваючи на вул. Лесі Українки у м. Оріхів Пологівського району Запорізької області, керував автомобілем Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння та на пропозицію поліцейських відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Макаренко О.М. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що вважає постанову необґрунтованою, винесеною з порушенням норм процесуального права, оскільки судом не встановлено в повному обсязі обставини у справі.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що в порушення вимог ст. 268 КУпАП співробітниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його прав, не попереджений про проведення відеозйомки. Крім цього, у протоколі відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснювався відеозапис, натомість зазначено посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 25 ПДР України, яке він не вчиняв.
Звертає увагу суду, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи переривається та не містить факту зупинки співробітниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Вказує, що на ознаку як млява мова, яку зазначив співробітник у протоколі, вплинув факт наявності у ОСОБА_1 дефекту мови з дитинства – заїкання, що залишено судом поза увагою.
Також сторона захисту зазначає, що поза увагою суду залишився і факт порушення поліцейським вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП, які передбачають зазначення свідків у разі їх наявності. При цьому, при винесені постанови суддя поясненням свідка ОСОБА_2 оцінки не надала. Під час розгляду справи жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння не встановлено.
Вважає, що ні протокол, ні відеозапис, ні визнання провини самого ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами його вини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, та присутність захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Макаренка О.М., який зазначив про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 , суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку адвоката Макаренка О.М., який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконані судом першої інстанції.
Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 178141 від 13.12.2022 року (а.с. 1) та визнаних судом доведеними підтверджується:
направленням на огляд водія транспортного засобу до КУ «Запорізький наркологічний диспансер» з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 2); відеозаписом події (а.с. 4).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Так, умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).
Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Посилання в апеляційній скарзі, що відеозапис не містить факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та факту відмови від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння перевірені апеляційний судом і встановлено наступне.       
Так, із відеозапису події, долученого до справи, зафіксовано рух транспортного засобу Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На другому файлі відеозапису співробітник поліції вказує ОСОБА_1 , який знаходиться поруч із транспортним засобом, що керування з ознаками алкогольного сп`яніння заборонено та пропонує пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці або у медичному закладі, на що ОСОБА_1 чітко надає відмову від запропонованого проходження та зазначає «що нічого робити не буде». Будь яких висловлювань та заперечень від ОСОБА_1 , що транспортний засіб не здійснював рух під його керуванням до співробітників поліції не надходило.
Отже, на думку апеляційного суду факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та відмова від проходження огляду на місці та у медичному закладі у вказаний час та у зазначеному місці за сприйнятих даних з відеоматеріалу не викликає сумніву.
При цьому, суд зауважує, що відео-інформація наявна у достатньому об`ємі задля з`ясування обставин, які є предметом розгляду у даній справі. 
Відповідна відмова водія є порушенням вимог п.2.5 ПДР та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апелянта щодо невнесенні відомостей до протоколу про технічний засіб, який здійснював відеофіксацію, та посилання в протоколі на порушення ОСОБА_1 вимог п. 25 ПДР України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані неточності у зазначенні вимог ПДР, які порушив ОСОБА_1 , допущені працівником поліції при складанні протоколу, є формальними і жодним чином не свідчать про невинуватість ОСОБА_1 , а також не спростовують наявних у справі доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи сторони захисту щодо помилкового зазначення у протоколі через наявність дефекту мови у ОСОБА_1 із дитинства, серед інших ознак, ознаку алкогольного сп`яніння у вигляді «млявої мови», апеляційний суд відхиляє.
Так, стороною захисту доказів з приводу вади мовної діяльності  ОСОБА_1 до суду не надано та крім того, при виявленні ознак алкогольного сп`яніння у даного водія працівником поліції зазначено і запах алкоголю із порожнини рота.
Доводи щодо не роз`яснення прав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП були роз`яснені, про що свідчить відповідна графа у протоколі.

Щодо не прийняття до уваги клопотання наданого захисником у вигляді пояснень ОСОБА_3 , то апеляційна інстанція констатує, що вирішення клопотань відноситься до дискреційних повноважень суду та є правом суду, а не його обов`язком.
Також зауважую, що пояснення свідка ОСОБА_3 не сприймалися безпосередньо місцевим судом, його особистість судом не встановлювалася і матеріали справи не містять відомостей щодо заявлення відповідного клопотання. 
При цьому поясненняОСОБА_3  наявні лише у письмовому вигляді та, за їх змістом, відібрані адвокатом Макаренком О.М.
Вказані обставини засвідчують невідповідність письмових пояснень ОСОБА_3 принципу безпосередності дослідження доказів судом, а тому об`єктивно викликають сумніви.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Адміністративне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 за своїм характером має велику суспільну небезпеку, оскільки особа, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, створює загрозу життю та здоров`ю, як собі так і наражає на цю небезпеку інших учасників руху, а тому відсутні підстави для незастосування щодо нього адміністративного стягнення.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною. Надані адвокатом позитивні дані стосовно особи  ОСОБА_1 не здатні спростувати висновку суду першої інстанції щодо накладеного стягнення.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими. 
Відповідно до ч. 7 ст.294КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу адвоката Макаренка О.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2023р., якою на  ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАПзалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                                        М.С. Тютюник