Номер провадження: 22-ц/813/2653/23 
Справа № 947/23343/20
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А. П.,
за участю секретаря - Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ "ФК "Алькор Інвест" на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор-Інвест» про скасування запису про державну реєстрацію прав та витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

18.08.2020 року з позовом про скасування запису про державну реєстрацію прав та витребування майна з чужого незаконного володіння до Київського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 , в якому просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48866008 від 26.09.2019 року, державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, за яким зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,6 кв.м, житловою площею 35,1 кв.м за ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» (код ЄДРПОУ 39306471); витребувати на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 55,6 кв.м, житловою площею 35,1 кв.м, право власності на яку зареєстровано державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:48866008 від 26.09.2019 за ТОВ «ФК «Алькор Інвест» (код ЄДРПОУ 39306471).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2021 року задоволено позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор-Інвест» (код ЄДРПОУ 39306471, місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців 77 оф.610 Г) про скасування запису про державну реєстрацію прав та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48866008 від 26.09.2019 року, державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, за яким зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,6 кв.м, житловою площею 35,1 кв.м, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» (код ЄДРПОУ 39306471).
Витребувано на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,6 кв.м, житловою площею 35,1 кв.м, право власності на яку зареєстровано державним реєстратором комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Одеська область Манютою Сергієм Васильовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. індексний номер: 48866008 від 26.09.2019 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» (код ЄДРПОУ 39306471).
Визначено порядок виконання рішення, зазначивши що рішення, після набрання законної сили, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване у цьому реєстрі за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор-Інвест» (код ЄДРПОУ 39306471).

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду 10.01.2022 року ТОВ "Алькор Інвест" засобами поштового зв`язку "Укрпошта" подано апеляційну скаргу. В скарзі, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.
При цьому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з численним порушенням норм матеріального та процесуального права.
Наголошує на тому, що реєстрація об`єкта нерухомості відбулась у відповідності до вимог закону, а отже підстав для її скасування немає. 
ТОВ "Фінансова Компанія "Алькор Інвест" зазначає, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося, ТОВ "Фінансова Компанія "Алькор Інвест" набуло право власності на предмет іпотеки у добровільному порядку, за згодою позивача, на підставі застереження, передбаченого сторонами в іпотечному договорі, а отже, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, прийняте відповідачем на підставі згоди позивача, передбаченої іпотечним договором.
Також наголошує, що державному реєстратору було надано належний достовірний звіт про оцінку майна, виконаний із дотриманням всіх вимог Законодавства.
Апелянт звертає увагу, що квартира АДРЕСА_1 передана в іпотеку ще до реєстрації в ній неповнолітніх дітей, а отже на час укладення іпотечного договору останні не мали права власності чи користування нею, що в свою чергу унеможливлює порушення їхніх прав на житло.

01 червня 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
При цьому посилаючись на те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів про факт направлення письмової вимоги на адресу іпотекодавця, а також доказів того, які б свідчили про сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.02.2021 року апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Алькор Інвест" на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.
24.02.2022 року на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 14.02.2022 року апелянтом подано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги зазначені в ухвалі суду. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2022 року провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ "ФК "Алькор Інвест" на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор-Інвест» про скасування запису про державну реєстрацію прав та витребування майна з чужого незаконного володіння було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2022 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.
01 червня 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи судом повідомлялись.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Так судом встановлено, що 13.10.2006 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Банк "Фінанси та кредит" був укладений кредитний договір за № к-2033 від 13.10.2006 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 на відповідних умовах банку отримала кредитні кошти у розмірі 70000,00 дол. США.
13.10.2006 р., з метою забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору, між тими ж сторонами було укладено іпотечний договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В. ( а.с. 7-14).
Відповідно до іпотечного договору, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцеві - ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу (ВЕС №854811) укладеного між нею та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В. від 13.10.2006 року за №3091, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 1639102, згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 13.10.2006 року № 3019543.
З матеріалів справи, а саме довідки №426 від 11.02.2019 року виданої КП ЖКС «Вузівський дільниця №3, що позивач ОСОБА_1 та члени її сім`ї постійно проживають і зареєстровані у вказаній квартирі.
Як зазначає позивач у позові, їй випадково стало відомо, що право власності на квартиру 23.09.2019 року було перереєстровано державним реєстратором Манютою С.В. на ім`я ТОВ "ФК "Алькор Інвест", на підставі листа - вимоги № 15/07/2019-3 та свідоцтва про передачу заяви за № 1632 від 24.09.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коломієць Н.В.
В матеріалах реєстраційної справи № 1922893551101, яка була передана в копіях суду на виконання ухвали про витребування доказів, міститься Висновок про вартість об`єкта незалежної оцінки на одному аркуші, складений оцінювачем ОСОБА_5 , відповідно до якого вартість предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 становить 625700,00 гривень.
Крім того, як встановлено судом, і підтверджується довідкою від 11.02.2019 р., на момент перереєстрації права власності в квартирі, що є предметом іпотеки були зареєстровані неповнолітні ОСОБА_6 2005 р.н. та ОСОБА_7 2006 р.н. та зазначена квартира є місцем їх постійного проживання.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах реєстраційної справи не має будь-яких документів, що підтверджують наявність факту завершення 30- денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, а також такого оригіналу не надано і представником ТОВ «Кей-Колект» під час розгляду справи.
 Висновок про вартість об`єкта незалежної оцінки на одному аркуші, складений оцінювачем ОСОБА_5 , відповідно до якого вартість предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 становить 625700,00 гривень, що міститься в матеріалах реєстраційної справи, не містить відомостей, які методи були застосовані оцінювачем, джерела використаної інформації, які у оцінювача були відомості про характеристики об`єкта оцінки, підстав для визначення вартості предмета оцінки без огляду такого об`єкту.
Державна реєстрація права власності на кв. АДРЕСА_1 за ТОВ «Алькор Інвест» була проведена державним реєстратором без дотримання положень статей 10 та 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку», та з порушенням прав неповнолітніх дітей, а тому дане рішення є протиправним і підлягає скасуванню.
Таким чином, на думку суду першої інстанції, вказане безумовно порушує право позивача, а від так дані вимоги є обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
В ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).
Поняття іпотеки деталізує ст. 1 Закону України "Про іпотеку", яка визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", ст. 593 ЦК України).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України).
За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у п. 43 постанови від 27.03.2019 у справі № 711/4556/16-ц).
Так судом встановлено, що 13.10.2006 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Банк "Фінанси та кредит" був укладений кредитний договір за № к-2033 від 13.10.2006 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 на відповідних умовах банку отримала кредитні кошти у розмірі 70000,00 дол. США.
13.10.2006 р., з метою забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору, між тими ж сторонами було укладено іпотечний договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В. (а.с. 7-14).
Відповідно до іпотечного договору, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцеві - ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу (ВЕС №854811) укладеного між нею та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В. від 13.10.2006 року за №3091, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 1639102, згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 13.10.2006 року № 3019543.
З матеріалів справи, а саме довідки №426 від 11.02.2019 року виданої КП ЖКС «Вузівський дільниця №3, що позивач ОСОБА_1 та члени її сім`ї постійно проживають і зареєстровані у вказаній квартирі.
Як зазначає позивач у позові, їй випадково стало відомо, що право власності на квартиру 23.09.2019 року було перереєстровано державним реєстратором Манютою С.В. на ім`я ТОВ "ФК "Алькор Інвест", на підставі листа - вимоги № 15/07/2019-3 та свідоцтва про передачу заяви за № 1632 від 24.09.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коломієць Н.В.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ст.11).
За змістом ст. 18 цього ж Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29 травня 2020 року № 553) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або
засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або
засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або
засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);
3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;
4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.
Але матеріали реєстраційної справи не містять будь-яких відомостей, які б свідчили про направлення письмової вимоги на адресу іпотекодавця.
Таким чином, у матеріалах реєстраційної справи не має будь-яких документів, що підтверджують наявність факту завершення 30- денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, а також такого оригіналу не надано і представником ТОВ « Кей-Колект» під час розгляду справи.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо обрання позивачем неефективного способу захисту прав виходячи з наступного.
Так, Верховний суд у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 199/8324/19 висловив свою позицію, про неналежний спосіб судового захисту у правовідносинах, які не є подібними та висловлені вже через 14 місяців потому, як прийнято судове рішення по справі № 947/31498/20. 
Предметом позову у справі № 199/8324/19 є визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності, які здійснені у жовтні 2018 року при наявності запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження на відчуження спірного майна.
На розгляд Великої Палати Верховного Суду поставлені питання:
- чи є наявність у державному реєстрі запису про арешт, який виник після іпотеки, перешкодою для реалізації прав іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки;
- чи допустима державна реєстрація права власності за іпотекодержателем на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо обтяження виникло пізніше іпотеки;
- чи підлягає застосуванню в спірних правовідносинах виняток, встановлений у пункті 3 частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IV, який передбачає, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.
Верховний Суд висловив позицію про неефективність способу захисту у даних правовідносинах. Про те, що ефективним способом захисту у даному випадку буде подання віндикаційного позову.
Але Верховний суд розглянув спір, застосовуючи до даних правовідносин вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» до змін, до Закону, що відбулись 16 січня 2020 року.
У справі, що розглядалась Київським районним судом м. Одеси правовідносини склались після внесення змін від 16 січня 2020 року до Закону № 1952-IV. 
Згідно із Законом України від 05 грудня 2019 року № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону № 1952-IV у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19 та від 25 листопада 2020 року у справі № 761/15741/17.
Отже з урахуванням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такий спосіб захисту прав позивача як скасування державної реєстрації прав є правомірним.
Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції правильно застосував наведені норми матеріального права, надав належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, оскільки по суті стосуються незгоди з рішенням суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Алькор Інвест" - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор-Інвест» про скасування запису про державну реєстрацію прав та витребування майна з чужого незаконного володіння - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 червня 2023 року.

Головуючий:                                                                         О. В. Князюк
Судді:                                                                  А. П. Заїкін
О.М. Таварткіладзе