ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 р. 	Справа № 440/258/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2023, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 30.01.23  по справі № 440/258/21
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач, заявник) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив суд:
- встановити судовий контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 у справі № 440/258/21;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати звіт про виконання рішення суду у встановлений судом строк.
В обґрунтування вказаної заяви послався на тривале невиконання відповідачем рішення суду від 12.02.2021 у справі № 440/258/21 в частині виплати нарахованої пенсії (заборгованість становить 140 944,00 грн), незважаючи на пред`явлений позивачем виконавчий лист, хоча бюджетом Пенсійного фонду України на 2022 рік було передбачено статтю погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду у розмірі 360 млн грн. Враховуючи, що примусове виконання вказаного рішення суду не призвело до виплати позивачу заборгованості з пенсії, а будь-які заходи, спрямовані на реальне виконання рішення суду, боржником не вживалися (доказів зворотнього матеріали виконавчого провадження не містять), наявні підстави для встановлення судового контролю шляхом зобов`язання боржника подати звіт про виконання. При цьому зауважив, що 22.09.2022 державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень, відкритих на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 у справі № 440/258/21, в яких, серед іншого, зазначено, що рішення боржником в повному обсязі не виконано. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року по справі № 440/258/21 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 440/258/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року по справі № 440/258/21 та постановити нове рішення про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2022 у справі № 440/258/21 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати звіт про виконання рішення. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що під час винесення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції, стверджуючи про вжиття відповідачем усіх заходів, спрямованих на виконання рішення суду, не надав жодної оцінки поданим позивачем разом із заявою про встановлення судового контролю постановам про закінчення виконавчих проваджень, підставою для винесення яких слугувала відсутність доказів виконання рішення суду та вжиття боржником вичерпних заходів його виконання. Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що відповідач продовжує вести облік судових рішень щодо погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду», яка не підлягає застосуванню, оскільки з 22.07.2020 втратила чинність. З урахуванням викладеного, стверджує, що висновки суду першої інстанції про вжиття відповідачем всіх необхідних та вичерпних заходів, спрямованих на виконання рішення суду впродовж 2021 та 2022 років не відповідають фактичним обставинам у справі, що мали місце у спірних правовідносинах. Судом взагалі не було перевірено наведені позивачем обставини щодо ухилення пенсійного органу від сплати нарахованої заборгованості з пенсії, що в свою чергу свідчить про неповне та необ`єктивне дослідження обставин справи, що призвело до неправильного вирішення питання та відмови у встановлені судового контролю.
Крім того, висновок суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 30.01.2023 про те, що вона не підлягає апеляційному оскарженню, суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.08.2021 у справі № 200/10018/19-а.
Відповідач правом відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,  рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні з 01 квітня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18 нрудня 2020 року № 12/835/фп67014 про розмір грошового забезпечення, станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року на підставі довідки Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18 грудня 2020 року № 12/835/фп67014 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії із врахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 виправлено описку в тексті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Вказано по тексту рішення суду від 12 лютого 2021 року у справі № 440/258/21 правильні прізвище та ініціали позивача " ОСОБА_1 " замість " ОСОБА_2 » у відповідному відмінку.
24 травня 2021 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 440/258/21 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.
Вважаючи, що відповідачем не дотримано вимог закону при проведенні перерахунку пенсії позивача, вчиненого на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 по справі №440/258/21, позивач подав до Полтавського окружного адміністративного суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Приймаючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може лише під час прийняття рішення у справі. При цьому, судом першої інстанції наголошено, що встановлення судового контролю відповідно до ст. 382 КАС України є правом, а не обов`язком суду.
Водночас судом першої інстанції взято до уваги, що на виконання судового рішення у справі № 440/258/21  Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснено перерахунок пенсії позивача. Однак, з огляду на відсутність у відповідача коштів для фінансування відповідної виплати, нараховану суму заборгованості з пенсії в розмірі 140944,00 грн ОСОБА_1 не виплачено. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що  Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в межах своїх повноважень виконало залежні від нього дії, спрямовані на виконання судового рішення у цій справі. Обставин, які б свідчили про те, що відповідач, маючи можливість здійснити відповідну виплату заборгованості пенсії позивачу, створює перешкоди для виконання судового рішення або буде надалі ухилятися від виконання судового рішення, судом не встановлено.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
Приписами ст. 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вимогами ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі “Шмалько проти України”, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі “Валерій Фуклєв проти України” від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі “Шмалько проти України” від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі “Apostol v. Georgia” від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, а тому виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2, п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року №16-рп/2009).
На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 КАС України.
З метою забезпечення виконання судового рішення ст. 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту, суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Колегією суддів встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 по справі № 440/258/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року на підставі довідки Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18 нрудня 2020 року №12/835/фп67014 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії із врахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення набрало законної сили 16.03.2021.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист, отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.
Основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Слід відмітити, що норми ст.ст. 382, 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Разом з цим, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду від 30.01.2023 питання виконання судового рішення (зокрема, здійснення відповідачем виплати позивачу пенсії, наявність або відсутність доказів, які б свідчили про вжиття відповідачем заходів, спрямованих на виконання судового рішення), судом не досліджувалося та відповідні докази не витребовувались.
Матеріали справи містять копії постанов про закінчення виконавчого провадження від 22.09.2022, які було відкрито на виконання виконавчого листа № 440/258/21, виданого 24.05.2021. У вказаних постановах зазначено, що згідно інформації, наданої боржником стягувачу здійснено перерахунок, заборгованість становить 140944,00 грн. Відомостей щодо виплати нарахованої суми боржником не надано. Отже рішення суду боржником в повному обсязі не виконано. У зв`язку з чим, на підставі ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» на боржника державним виконавцем накладено перший штраф у розмірі 5100 грн та другий (внаслідок повторного невиконання рішення суду без поважних причин) у розмірі 10 200 грн та направлено до правоохоронних органів повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами боржника. В якості підстави для закінчення виконавчих проваджень вказано на п. 11 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку невиконання боржником рішення).
Наведене свідчить про, те що в добровільному порядку рішення суду від 12.02.2021 відповідачем виконано не було, що також залишилося поза увагою суду першої інстанції.
Посилання суду першої інстанції на те, що встановлення судового контрою є правом, а не обов`язком суду, а подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено такий обов`язок, оскільки встановити судовий контроль за не виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може лише під час прийняття рішення у справі, є хибним висновком, ухваленим з порушенням норм процесуального права, без встановлення обставин виконання (невиконання) судового рішення.
Колегія суддів наголошує, що положення КАС України не містять такого обмеження щодо застосування заходів судового контролю, передбачених ч.1 ст.382 КАС України. Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення.
Враховуючи, що відповідно до ст.382 КАС України, судовий контроль встановлюється після ухвалення судового рішення у справі (вживається словосполучення "суд, який ухвалив"), слід дійти висновку, що для встановлення судового контролю повинен видаватись окремий процесуальний документ (ухвала) після прийняття рішення у справі, якщо воно фактично не виконується, і саме судом, який виніс відповідне рішення.
Таке тлумачення вказаної норми процесуального права узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі №800/592/17, та висновками Верховного Суду, вібображеними у постанові від 18.04.2019 по справі № 286/766/17, що згідно з приписами ч.5 ст. 242 КАС України підлягає врахованню судом апеляційної інстанції.
Отже, невирішення судом під час прийняття судового рішення від 12.02.2021 вищевказаного питання не позбавляє суд першої інстанції обов`язку дослідження та, за наявності для цього підстав, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, а тому висновки суду першої інстанції про можливість задоволення заяви про встановлення судового контролю лише під час прийняття рішення по справі, колегія суддів вважає безпідставними.
Крім того, питання поважності причин невиконання (наявність або відсутність фінансування, або вчинення будь-яких дій відповідачем для виконання рішення суду), судом фактично не досліджувалися. Висновок суду першої інстанції про те, що рішення суду в частині зобов`язання виплати пенсії не виконане внаслідок відсутності відповідного фінансування, тобто, з поважних причин, є передчасним та таким, що базується на припущеннях, оскільки жодних доказів на підтвердження таких обставин матеріали справи не містять. В свою чергу судом першої інстанції з власної ініціативи, як того вимагає закріплений у ч.4 ст.9 КАС України принцип офіційності з`ясування всіх обставин у справі, таких доказів не витребувано.
Лише посилання суду першої інстанції на те, що виконання рішення суду у цій справі відповідно до ст.ст. 23, 116 Бюджетного кодексу України залежить від отримання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області коштів для фінансування відповідної виплати позивачу, які виділено не було, без встановлення таких обставин у спірних відносинах недостатньо для твердження про відсутність доказів, які б свідчили, що відповідач буде надалі ухилятися від виконання судового рішення або створювати перешкоди для виконання судового рішення.
Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 560/523/19 колегія суддів вважає недоречним, оскільки під час розгляду вказаної справу, суд касаційної інстанції, незважаючи на встановлення обставин, які свідчили про те, що пенсійний орган вживав конкретних заходів з метою виконання рішення, зокрема, частково виплатив позивачу суму нарахованої доплати до пенсії (чого в справі, що розглядається судом апеляційної інстанції не встановлено), керуючись ч.1 ст. 382 КАС України, вважав за необхідне встановити новий строк для подання відповідачем звіту про виконання судового рішення в цій справі.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі Рисовський проти України (заява №29979/04) підкреслив особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси….
Враховуючи, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 року по справі № 440/258/21, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню, фактично залишається бездієвим для позивача, оскільки не виконується відповідачем, в частині виплати перерахованої суми пенсії, та відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження вжиття відповідачем будь-яких заходів з метою виконання судового рішення в частині виплати позивачу перерахованої пенсії, невстановлення та недослідження цих обставин судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення є передчасним та таким, що зроблений при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи.
Крім того, колегія суддів вважає помилковим зазначення в резолютивній частині ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 про те, що вона не підлягає оскарженню, з огляду на наступне.
Так, пунктом 25 частини 1 статті 294 КАС України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо накладення штрафу та інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 цього Кодексу.
Наведена норма не містить такий вид ухвали, як ухвала про прийняття звіту про виконання судового рішення. Проте, у цій нормі зазначено, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали з інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 цього Кодексу.
У свою чергу зі змісту статті 382 цього Кодексу вбачається, що вона стосується саме судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах і в її частині першій вказано, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відтак, стаття 382 КАС України надає суду два варіанти вирішення клопотання про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення: задовольнити або відмовити.
Аналіз положень статей 294, 382 дозволяє дійти висновку про те, що до ухвал з інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 цього Кодексу відноситься, зокрема, й ухвала про відмову у зобов`язанні суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, а тому вона може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від судового рішення.
Трактування вказаних положень в інший спосіб призвело б до ситуації, коли ухвала про відмову у зобов`язанні суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, про прийняття звіту не могла б взагалі бути оскаржена, оскільки особа, яка з нею не погоджується, - позивач, не має підстав для оскарження рішення по суті справи, так як воно, у цій ситуації, винесене на його користь. Крім того, як вбачається з заяви позивача та касаційної скарги, судове рішення стосується прав позивача на пенсію, яка протиправно не виплачується з вини пенсійного органу.
Отже, зазначення судом першої інстанції про те, що ухвала про відмову у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення не підлягає оскарженню є помилковим.
Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.08.2021 у справі № 200/10018/19-а.
Відповідно до ст. 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Приписами ст.353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Враховуючи викладене, ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року по справі №440/258/21 підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апелянта спрямовані до суду апеляційної інстанції щодо прийняття постанови про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 року по справі № 440/258/21 колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки відповідно до ч.1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України саме суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326-329, 353 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 по справі № 440/258/21 - скасувати. 
Прийняти постанову, якою справу № 440/258/21 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 року по даній справі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій