ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2023 року 
м. Київ
справа №620/1016/20
адміністративне провадження № К/9901/36676/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шарапи В.М.,
суддів - Єзерова А.А., Чиркина С.М.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України (далі - МО України) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2020 року у складі судді Баргаміної Н.М. та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від               16 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Глущенко Я.Б. (головуючий), суддів: Кобаля М.І., Пилипенко О.Є. у справі за позовом ОСОБА_1 до МО України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити дії,- 
ОПИСОВА ЧАСТИНА          
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 12 протоколу засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 1 березня 2019 року №28, яким відмовлено позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги; 
- зобов`язати відповідача призначити та виплатити в місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
2. Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 7 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року, позов задовольнив.
Визнав протиправним та скасував пункт 12 протоколу засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 1 березня 2019 року № 28 про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.
Зобов`язав МО України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок травми та поранення, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
2.1 Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із їх обґрунтованості та правомірності, оскільки у 2018 році ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено за результатами первинного огляду.
3. Судами попередніх інстанцій встановлені такі обставини, що мають значення для вирішення справи:
3.1 Позивач брав участь в антитерористичній операції.
3.2 20 січня 2015 року, згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 15 квітня 2015 року №548, позивач одержав наскрізне вогнепально-осколкове поранення м`яких тканин правового плеча, мінно-вибухову травму під час виконання бойового завдання в зоні АТО.
3.3 4 лютого 2016 року Чернігівською обласною медико-соціальною експертною комісією №1 позивачу встановлено 20% втрати працездатності внаслідок поранення, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
3.4 Відповідно до витягу з протокола засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, травм, каліцтв від 21 лютого 2017 року травма та поранення позивача пов`язані із захистом Батьківщини.
3.5 22 листопада 2018 року, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВБ № 068732, позивачу при огляді вперше встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми та поранення, які пов`язані із захистом Батьківщини.
3.6 27 листопада 2018 року позивач через ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до МО України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з травмою та пораненням, які пов`язані із захистом Батьківщини.
3.7 Відповідно до пункта 12 рішення комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 1 березня 2019 року №28, позивачу відмовлено в призначенні такої допомоги, у зв`язку з тим, що між первинною втратою працездатності, яка визначалась у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки.
3.8 Уважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Короткий зміст вимог і узагальнені доводи касаційної скарги, узагальнені позиції інших учасників справи: 
4. МО України подало касаційну скаргу на зазначені судові рішення, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
4.1 Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги полягають у тому, що суди попередніх інстанцій не з`ясували всі обставини справи, тому безпідставно задовольнили позов. Зокрема, зазначає, що позивач скористався своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги у випадку встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, передбаченим статтею 16 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ). Тому вважає, що відповідач обґрунтовано відмовив в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки заявнику встановлено групу інвалідності понад дворічний строк після встановлення ступеня втрати працездатності.
5. Позивач відзив на касаційну скаргу не подав. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
6. У цій справі ключовим правовим питання є те, чи розповсюджується на спірні відносини дія абзацу 2 пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII.
7. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року (справа №240/10153/19), прийнятої у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, суд дійшов таких правових висновків.
Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України від 4 липня 2012 року №5040-VI "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від. Цей Закон набрав чинності 1 січня 2014 року і застосовується до правовідносин, що виникли після 1 січня 2014 року.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII у редакції, що діяла з 1 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згодом, Законом України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності з 1 січня 2017 року) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
З огляду на вищевикладене, судова палата вважає за необхідне відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20 березня, 21 червня 2018 року, 30 вересня 2019 року (справи №№295/3091/17, 760/11440/17, 825/1380/18, відповідно) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII:
(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 1 січня 2014 року;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 1 січня 2014 року чи після).»
8. Також подібні правовідносини були предметом розгляду у справі №1.380.2019.006957. У постанові Верховного Суду від 2 грудня 2020 року, прийнятої у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, Суд на підставі аналізу норм статті 16-3 Закону № 2011-XII дійшов такого правового висновку:
«дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання».
9. Постановляючи зазначені рішення, Верховний Суд в межах повноважень відступив від усіх інших позицій Верховного Суду, в який зміст зазначеної норми витлумачено в інакший спосіб.
10. Таким чином, питання практичного застосування положень статті 16-3 Закону № 2011-XII вже неодноразово вирішувалось Верховним Судом і на даний час практика у зазначених правовідносинах є сталою.
11. Застосовуючи цей висновок до обставин цієї справи, Суд звертає увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, відбувся в листопаді 2018 року, а первинно ступень втрати працездатності без встановлення інвалідності встановлено у лютому 2016 року. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
12. З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.
13. Відповідно до частини першої статті 351 КАС суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
14. Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій у цій справі неправильно застосували норми матеріального права, що є підставою, передбаченою статтею 351 КАС України, для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 139, 341, 345, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.  
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року, скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Головуючий суддя:                                                                                          В.М. Шарапа 
Судді:                                                                                                              А.А. Єзеров
                                                                                                              С.М. Чиркин