ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
07 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 274/4489/17
провадження № 51-1433км23
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                 ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Бердичівського  міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 
2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року у кримінальному провадженні стосовно 
 
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК),
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2021 року  ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК. На підставі статей 49, 74 КК  ОСОБА_7 звільнено від покарання в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
 
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду  в розмірі 12196,15 грн та моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.
 
Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у провадженні.
 
Як установив суд,  ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ-21011, р.н. НОМЕР_1 , рухався по правій смузі проїзної частини вул. Чуднівська в напрямку вул. Козацька (колишня Володарського) в м. Бердичеві. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташовується поблизу будинку № 37 вказаної вулиці та позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_7 проявив безпечність та неуважність до дорожньої обстановки та її змін, чим створив небезпеку для руху іншим учасникам, невірно оцінив дорожню обстановку і в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 18.1 Правил дорожнього руху України, маючи технічну можливість запобігти наїзду з моменту виявлення перешкоди для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити з місця водія, в момент виникнення небезпеки для руху своєчасно негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу не вжив та на смузі свого руху передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину по зазначеному пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
 
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 30 листопада 2022 року вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі захисник засудженого вказує на те, що судові рішення ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення стосовно нього і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 
ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
 
На обґрунтування своїх вимог стверджує, що докази, які були досліджені судом, не доводять причетності саме ОСОБА_7 до вказаного правопорушення. Також зазначає, що місцевий суд не відобразив у вироку достовірних показань потерпілого ОСОБА_8 , не дав їм належної оцінки, що є грубим порушенням вимог статей 9, 94 КПК, а також не дав належної оцінки протиріччям між показаннями потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 .
 
Наголошує, що місцевий суд поклав в основу обвинувального вироку недопустимий доказ - висновок авто-технічної експертизи від 23 жовтня 2017 року за № 3/976, оскільки він містить суперечності зі встановленими фактичними обставинами кримінального провадження в частині напрямку руху пішохода. Зокрема в постанові слідчого про призначення експертизи вказано, що пішохід перетинав дорогу з ліва на право, а експерт вказав, що перетин здійснювався з права на ліво.
 
Захисник зазначає, що інші докази, які були досліджені судом та на які суд посилається, не доводять причетності ОСОБА_7 до вчинення вказаного правопорушення. 
 
Суд апеляційної інстанції належним чином не розглянув апеляційну скаргу сторони захисту, не перевірив її доводи, обмежився лише посиланням на те, що винуватість засудженого підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, яким надана правильна юридична оцінка. 
 
Позиції учасників судового провадження у судовому засіданні
 
Прокурор ОСОБА_5 не підтримала доводи касаційної скарги захисника, просила судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення. 

Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, вислухавши позицію прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також достовірності фактичних обставин кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Статтею 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
З матеріалів кримінального провадження убачається, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, зроблено з дотриманням ст. 23 КПК і він ґрунтується на з`ясованих обставинах, підтверджених доказами, які було безпосередньо досліджено, а також оцінено. У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтуються висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статей 85, 86, 88, 94 цього Кодексу. 
 
Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , дійшов висновку, що суд з дотриманням вимог ст. 370 КПК розглянув кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , винуватість останнього установлено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно з положеннями ст. 94 КПК.
  
При цьому суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, даною місцевим судом, і зробив висновок, що доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, визнання доказів недопустимими є необґрунтованими. Докази, покладені місцевим судом в основу вироку, є належними та допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.
 
Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 не визнав свою винуватість у причетності до дорожньо-транспортної пригоди та заперечував фактичні обставини кримінального правопорушення, однак суди зважили на свідчення потерпілого ОСОБА_8 , який показав, що 06 липня 2017 рокувін вийшов на проїзну частину дороги і на пішохідному переході відчув удар, від якого втратив свідомість, а до тями прийшов у лікарні. 
 
Свідок ОСОБА_9 повідомив, що він йшов позаду потерпілого на відстані 10 метрів. Наїзд автомобіля на потерпілого відбувся правою частиною капота. Внаслідок удару потерпілий упав на лобове скло автомобіля, пошкодивши його головою, автомобіль із потерпілим проїхав, ще близько 5 метрів і потім потерпілий упав на проїзну частину. Після зіткнення транспортний засіб припаркувався з лівої сторони дороги на тротуарі. Водій  чекав поряд з автомобілем і до потерпілого не підходив. В автомобілі було пошкоджено лобове скло. Під час досудового розслідування зі свідком було проведено слідчий експеримент, фактичні обставини якого свідок підтвердив у повному обсязі.
 
Суди, діючи в межах своїх повноважень, визнали показання потерпілого та свідка достовірними й такими, які можливо покласти в основу вироку.  
 
Також суди враховали фактичні дані, які містяться у протоколах:
 
- огляду місця події від 07 липня 2017 року, згідно з яким установлено місце зіткнення та зафіксовано кінцеве розташування транспортного засобу під керуванням 
ОСОБА_7 , механічні пошкодження, які утворилися на автомобілі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 
 
- слідчого експерименту від 06 жовтня 2017 року, згідно з яким свідок ОСОБА_9  показав механізм та обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди, місце де відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_8 ;
 
Також взято до уваги фактичні дані, що містяться у висновках: 
 
- судово-медичної експертизи від 11 вересня 2017 року № 361, згідно з яким у потерпілого ОСОБА_8   встановлено тілесні ушкодження середньої тяжкості; 
 
- судової транспортно-трасологічної експертизи від 26 червня 2017 року № 3/613, відповідно до якого з урахуванням установлених пошкоджень на автомобілі автомобіля ВАЗ-21011 виявлено сліди і пошкодження динамічного характеру, сконцентровані в його передній правій частині, при цьому загальний напрямок слідоутворюючої сили був спрямований спереду назад відносно подовжньої вісі автомобіля. У момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль був у технічно справному стані, та не встановлено будь-яких характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей автомобіля, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б перебувати в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і цієї дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджує спосіб скоєння злочину та відсутність причинного зв`язку між технічним станом автомобіля і дорожньо-транспортною пригодою. 
 
-  судової експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди від 23 жовтня 2017 року № 3/976, згідно з яким ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. В наведеній дорожній обстановці, враховуючи задані вихідні дані, водію автомобіля ВАЗ-21011 ОСОБА_7 необхідно було діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, згідно з якими водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.  Разом з цим дії водія автомобіля ОСОБА_7 не відповідали вимогам Правил дорожнього руху. З технічної точки зору, причинний зв`язок із виникненням аварійної обстановки має невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху. 
З метою уточнення фактичних даних висновку суд першої інстанції допитав експерта ОСОБА_10 , який повідомив, що в цьому кримінальному провадженні проводив дві експертизи. Першу - на підставі постанови слідчого від 12 червня 2017 року і другу - на підставі постанови слідчого від 10 жовтня 2017року (висновок від 23 жовтня 2017 року), для проведення експертиз йому було надано матеріали кримінального провадження в одному томі. У постанові слідчого від 12 червня 2017 року зазначено напрямок руху пішохода справа наліво, а другій від 10 жовтня 2017 року - зліва направо. Неточність у висновку від 23 жовтня 2017 року щодо руху потерпілого пов`язана з опискою у фабулі на першій сторінці.  Всі дослідження і розрахунки він проводив на підставі вихідних даних постанови. Механічні пошкодження автомобіля описані у висновку, сліди і пошкодження динамічного характеру свідчать про загальну направленість - спереду назад відносно повздовжньої вісі автомобіля.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що  висновок експерта від 23 жовтня 2017 року не може вважатися недопустимим доказом лише з підстав зазначення у фабулі обставин кримінального правопорушення, яка відображена у висновку, неправильного напрямку руху потерпілого, оскільки цей висновок отриманий у порядку, встановленому КПК, а помилковість зазначення напрямку руху потерпілого євиключно опискою. При цьому пояснення експерта були логічними й послідовними, а така описка ніяк не вплинула на його кінцеві висновки і на фактичні обставини кримінального провадження, оскільки експертом взято до уваги правильні вихідні дані руху потерпілого.
 
Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_8 , є необґрунтованими. Як видно з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд відобразив у вироку показання потерпілого, дав їм належну оцінку в сукупності з іншими доказами. 
 
Зокрема, апеляційний суд, спростовуючи в цій частині доводи апеляційної скарги, зазначив, що свідок ОСОБА_9 підтвердив показання потерпілого та повідомив детальні обставини ДТП, які він спостерігав безпосередньо, в тому числі про напрямок руху потерпілого й обставини отримання ним тілесних ушкоджень, а також пошкодження транспортного засобу ОСОБА_7 . При цьому суд також узяв до уваги, що показання потерпілого та свідка ОСОБА_9 , які у повній мірі узгоджуються з даними протоколу огляду місця дорожньої пригоди, пошкодженнями на транспортному засобі, висновком судово-медичної експертизи щодо обставин отримання потерпілим тілесних ушкоджень, а також висновками судової експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди від 23 жовтня 2017 року № 3/976, а також показаннями експерта ОСОБА_10 .
 
Крім цього, місцевий суд, спростовуючи доводи сторони захисту в частині відсутності на капоті автомобіля ОСОБА_7 будь-яких пошкоджень, взяв до уваги, що на автомобілі наявні пошкодження, які виникли внаслідок наїзду, після контакту з потерпілим, якого викинуло на лобове скло автомобіля, і саме там зафіксовано пошкодження і сліди ударно-динамічного характеру, після чого вже могло не існувати такої енергії для утворення будь-яких інших пошкоджень, а потерпілий впав на проїзну частину.   
 
Враховуючи викладене Верховний Суд, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК. 
 
Апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, відповідно до 
ст. 419 КПК належним чином мотивував прийняте рішення. Підстав вважати ухвалу апеляційного суду незаконною чи необґрунтованою, на чому наполягає захисник, колегія суддів не вбачає.
 
Інші доводи захисника, що стосуються переоцінки фактичних обставин подій, повноти дослідження доказів та їх достовірності, Суд не бере до уваги, оскільки вони не є предметом касаційного розгляду згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК.
 
Істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли бути безумовною підставою для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не встановив. 
 
Враховуючи викладене, Суд вважає за необхідне касаційну скаргу захисника 
ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК,  Верховний Суд 
 
ухвалив:
 
Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника  ОСОБА_6  - без задоволення.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                             ОСОБА_3