Справа № 462/4535/21                        Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/971/22                Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        09 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Гай О.О.
за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , 
представника Чорного І.О. - ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 29 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Чорного Ігоря Олеговича про визнання права на спадкування, скасування постанови нотаріуса,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Чорного І.О., в якому просила: визнати право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 майна, яке належало їй на час смерті, а саме: 1/2 домоволодіння під АДРЕСА_1 , що складається з одноповерхового трьохкімнатного будинку, площею 78 кв.м. з підвалом, площею 64,7 кв.м. та господарських споруд (сараю, вбиральні, колодязя, воріт і огорожі), яке зареєстровано у Львівському бюро технічної інвентаризації; скасувати постанову відповідача від 16.06.2021 про відмову їй у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті баби ОСОБА_5 .
На обґрунтування позову зазначила, що вона є спадкоємцем майна за заповітом своєї баби ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Чорним І.О., відповідачем по справі, 21.11.2020 спадкодавець ОСОБА_5 заповіла їй все майно, яке належало їй на праві власності на момент смерті. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Львівським міським бюро технічної інвентаризації 16.08.1989, що записано в реєстрову книгу № 21 за реєстровим № 3613 ОСОБА_5 на момент смерті належала 1/2 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Друга частина цього домоволодіння належить сестрі померлої ОСОБА_6 . Домоволодіння складається з одноповерхового житлового будинку з підвалом та самовільно добудованим мезоніном, а також підсобних приміщень: сарая, вбиральні, колодязя, воріт та огорожі.
12.03.2021 вона подала нотаріусу, відповідачу по справі, заяву про прийнятгя спадщини за заповітом після смерті своєї баби ОСОБА_5 та надала всі необхідні документи. В техпаспорті зазначено, що в будинку самовільно побудований мезонін, на добудову якого відсутні дозволи і ця добудова відповідним чином не зареєстрована. При цьому вона пояснила нотаріусу, що не претендує на самовільні добудови до будинку, тому просила видати їй свідоцтво про право на спадщину, маючи на увазі майно, яке належало ОСОБА_5 і було зареєстровано відповідно до закону. 16.06.2021 відповідач виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неможливістю встановити склад спадкового майна, а також з підстав наявності розбіжностей між поданими документами.
Вважає, що нотаріус безпідставно відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в технічному паспорті власником будинковолодіння зазначена її прабаба ОСОБА_7 , на останній сторінці цього документа зазначено, що мезонін і сарай побудовані самовільно. Відповідно до експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку перший поверх складається з коридору, площею 8,8 кв.м., трьох житлових кімнат площею 10,1 кв.м., 19 кв.м., і 19 кв.м, і кухні 10,1кв.м.. Зазначено, що самовільно добудований мезонін складається з коридору, площею 9,7 кв.м, двох кімнат площею 12,1кв.м і 13,1 кв.м і кухні 12,2 кв.м. Тобто спадкове майно складається з підвалу і першого поверху житлового будинку АДРЕСА_1 та зазначених вище господарських споруд. Самовільно добудований мезонін не входить до спадкового майна і вона не претендує на прийняття цієї частини майна у спадок, про що повідомляла нотаріуса. На підставі наведеного просила задовольнити позов. 
Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 29.03.2022 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Вважає, що нотаріус порушив її право на спадкування.
Зазначає, що висновок про те, що будівля (споруда) є в цілому об`єктом самочинного будівництва входить до компетенції органів державного архітектурно-будівельного контролю. Без відповідного висновку ІДАБК чи висновку архітектурно-будівельної експертизи, суд не може визнавати будинок, який побудований на земельній ділянці, наданій для будівництва і обслуговування будинку, введений в експлуатацію, але в якому здійснено самовільну добудову мезоніну, об`єктом самочинного будівництва. Натомість, суд всупереч закону, не маючи відповідного висновку ІДАБК чи висновку архітектурно-будівельної експертизи, безпідставно встановив, що буд. АДРЕСА_1 в цілому є об`єктом самочинного будівництва.
На думку апелянта, для залучення до участі у справі другої співвласниці будинку ОСОБА_6 не було підстав, так як між ними немає спору, а вирішення позову ніяким чином не вплине на її права чи обов`язки.
Таким чином, вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з суттєвими порушеннями норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, і неправильне застосування норм матеріального права (був застосований закон, який не підлягав застосуванню, натомість не застосований закон, який підлягав застосуванню). 
Просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
В процесі розгляду справи апелянтом подано уточнення до апеляційної скарги із зміною прохальної частини, однак, як вбачається із їх змісту, такі фактично є зміною позовних вимог, тому не можуть бути взяти до уваги судом апеляційної інстанції.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, представник Чорного І.О. - ОСОБА_4 заперечила проти задоволення скарги, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
12.03.2021 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Чорного І.О. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті її баби - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 звернулась 16.06.2021, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа за № 13/2021.
Постановою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Чорного І.О. від 16.06.2021 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з неможливістю встановити склад спадкового майна, а також з підстав наявності розбіжностей між поданими документами.
Не погоджуючись із відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з огляду на таке.
Стаття 1296 ЦК України закріплює право спадкоємця отримати свідоцтво про право на спадщину.
Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо (стаття 67 Закону України «Про нотаріат»).
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.
Відповідно до Форми № 12 (Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, що переходить до єдиного спадкоємця) Додатку 25 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22.12.2010, нотаріус, видаючи свідоцтво про право на спадщину, повинен у тексті такого свідоцтва зазначити характеристику майна, на яке видається свідоцтво.
Відповідно до статті 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (пп. 4.15. п.4 глави 10 розділу II Порядку).
Відповідно до ч. 1 ст. 31-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-1V від 01.07.2004 державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно із вчиненням такої нотаріальної дії, проводиться нотаріусом, яким вчинено відповідну нотаріальну дію.
Отже, нотаріус, видаючи свідоцтво про право на спадщину, зобов`язаний не лише його видати, але й провести державну реєстрацію права власності на успадковане майно за спадкоємцем.
Згідно з п. 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. № 1141, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься ряд обов`язкових відомостей про об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, серед яких площа об`єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова).
З матеріалів справи вбачається, що згідно заповіту від 21.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорним І.О., зареєстрованого у реєстрі за № 2055, ОСОБА_5 все своє майно заповіла своїй онуці ОСОБА_1 .
Згідно наявної в матеріалах спадкової справи копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Львівською державною нотаріальною которою 10.08.1989 за реєстровим № 7246, померлій ОСОБА_5 належала частка будинку АДРЕСА_1 , який складається з трьох кімнат житловою площею - 48,1 кв.м, та однієї кухні; до житлового будинку відносяться дерев`яний сарай - літ. «Б»; цегляна вбиральня - літ. «В»; бетонний колодязь - літ. «К», огорожа. Відомостей про загальну площу житлового будинку свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Другою львівською державною нотаріальною конторою 10.08.1989 за реєстровим № 7246, не містить.
З копії наявного в матеріалах спадкової справи технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого Львівським бюро технічної інвентаризації 19.02.1987, вбачається, що житловий будинок складається з п`яти житлових кімнат та двох кухонь, загальна площа будинку - 189,8 кв.м, житлова площа - 73,3 кв.м; до житлового будинку відносяться, дерев`яний сарай - літ. «Б»; цегляна вбиральня - літ. «В»; бетонний колодязь - літ. «К», огорожа - № 1, ворота - №2. 
В матеріалах спадкової справи відсутні документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності за спадкодавцем на   частку житлового будинку АДРЕСА_1 та складається з п`яти житлових кімнат та двох кухонь, загальна площа будинку - 189,8 кв.м, житлова площа - 73,3 кв.м.
Таким чином, з`ясовуючи склад спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , приватний нотаріус встановив наявність розбіжностей між документом, що підтверджує право власності на житловий будинок та документом, який містить технічні характеристики на житловий будинок, на частку якого ОСОБА_1 просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
Крім цього в матеріалах справи наявна довідка № 1/3266 від 07.06.2021 видана ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про те, що станом на 07.06.2021 будинок АДРЕСА_1 складається з десяти житлових кімнат та двох кухонь загальною площею 251,4 к.вм., житловою площею 148,7 кв.м. До проведення змін на підставі розпорядження Залізничної районної адміністрації № 567 від 16.06.2001 будинок складався з трьох житлових кімнат та кухні загальною площею 78,0 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м. (а.с. 97).
Пунктами 2, 9 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; в інших випадках, передбачених законом.
Враховуючи наведене, приватний нотаріус Чорний І.О. правомірно відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину через неможливість визначити конкретно майно спадкодавця та наявність розбіжностей у поданих документах.
Відтак, в суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду про відмову у задоволенні позову. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 29 березня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено: 19.05.2023
Головуючий                                                        
Судді