ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 340/4681/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпро  апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області   
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду   від 19 грудня  2022 року, (суддя суду першої інстанції Момонт Г.М.), прийняту в порядку письмового провадження в м. Кропивницькому, в адміністративній справі №340/4681/22  за позовом ОСОБА_1  до  Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області    про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суддівської винагороди , - 
ВСТАНОВИВ:
          07.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
          - визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 частини суддівської винагороди за липень 2022 року;
- стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 частини невиплаченої суддівської винагороди за липень 2022 року в сумі 45     027 грн 10 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є суддею Ленінського районного суду м.     Кіровограда і з 03.11.2020 р. перебуває у складі Збройних Сил України. 30.09.2022 р. позивачем отримано довідку №71 від 29.09.2022 р. у якій зазначено, що з 01 по 18 липня 2022 року йому нараховано та виплачено суддівську винагороду у розмірі 54     039,52     грн. Позивач вказує, що починаючи з 19.07.2022 р. йому припинено виплату суддівської винагороди у зв`язку із застосуванням стосовно нього Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин” від 01.07.2022 р. №2352-ІХ. Позивач вважає протиправною бездіяльність ТУ ДСА у Кіровоградській області щодо не нарахування та не виплати йому суддівської винагороди, оскільки з огляду на приписи ст.130 Конституції України питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентується виключно ст.135 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, що виключає можливість застосування до правовідносин стосовно суддівської винагороди норм інших законів. Позивач посилається на рішення Ради суддів України від 05.08.2022 р. №22 “Щодо виплати суддівської винагороди. Надання відпустки суддям в умовах воєнного стану”. При цьому, на думку позивача, належним способом захисту порушеного права на отримання суддівської винагороди, є саме стягнення з відповідача невиплаченої суддівської винагороди за липень 2022 року у сумі 45     027,10 грн.
          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо не нарахування та не виплати судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 суддівської винагороди за період 19 липня 2022 року по 31 липня 2022 року. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 суддівську винагороду за період 19 липня 2022 року по 31 липня 2022 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки питання збереження середнього заробітку суддів під час проходження ним військової служби не визначене приписами ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», в даному випадку необхідно застосовувати норм ст. 119 КЗпП України, відповідно до якої під час проходження військової служби за працівником зберігається посада та місце роботи, однак середній заробіток за місцем роботи не зберігається. Відтак, у відповідача відсутні підстави для виплати позивачеві середнього заробітку (суддівської винагороди) за спірний період. Також, відповідач наголошує, що виплату суддівської винагороди позивачеві припинено на підставі наказу в.о. голови Ленінського районного суду м. Кіровограда №99/К, вказаний наказ є чинним. 
          Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилається на необґрунтованість доводів відповідача, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
          Судом встановлено  та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 Указом Президента України “Про призначення суддів” від 22.09.2005 р. №1308/2005 призначений строком на п`ять років на посаду судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області.
Указом Президента України “Про переведення суддів” від 13.04.2009 р. №237/209 переведено суддю Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 на роботу на посаді судді Ленінського районного суду міста Кіровограда у межах п`ятирічного строку.
Постановою Верховної Ради України “Про обрання суддів” від 09.09.2010 р. №2512-VI ОСОБА_1 обрано на посаду судді Ленінського районного суду міста Кіровограда безстроково.
Наказом Ленінського районного суду м.     Кіровограда від 03.11.2020 р. №180-к “Про увільнення судді ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків по здійсненню судочинства у зв`язку з прийняттям на військову службу” увільнено від виконання службових обов`язків по здійсненню судочинства, суддю Ленінського районного суду м.     Кіровограда ОСОБА_1 у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом до Збройних Сил України строком на 3 роки, з 03 листопада 2020 року зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку до дня фактичної демобілізації (а.с.7).
Наказом Ленінського районного суду міста Кіровограда від 19.07.2022 р. №99/К “Про внесення змін до наказу від 03.11.2020 р. №180-К” внесено до п.1 наказу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.11.2020 р. №180-К “Про увільнення судді ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків по здійсненню судочинства у зв`язку з прийняттям на військову службу”, зміни, а саме: слова “зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку до дня фактичної демобілізації” замінити словами “зі збереженням місця роботи та посади до дня фактичної демобілізації”. Наказано відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України в Кіровоградській області припинити ОСОБА_1 виплату середнього заробітку з 19 липня 2022 року на період проходження військової служби (а.с.8).
Зі змісту довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області від 29.09.2022 р. №71 встановлено, що у період з 19 липня по 31 липня 2022 року ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася суддівська винагорода відповідно до Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин” від 01.07.2022 р. №2352-ІХ (а.с.9).
          Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати суддівської винагороди в період з 19.07.2022 року по 31.07.2022 року позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Закон №1402 передбачає вичерпний перелік обмежень у виплаті суддівської винагороди і перебування на військовій службі не є таким випадком.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Глава VII Закону №2232-XII       врегульовує особливості призову під час мобілізації. Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3, 4     статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті     57, частиною п`ятою статті  61 Закону України "Про освіту".
Крім того, слід зазначити, що Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин”       внесено зміни у частині третій статті 119: слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінити словами "зберігаються місце роботи і посада".
Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин”      прийнятий Верховною Радою України 01.07.2022 р., набрав чинності 19.07.2022 р., отже саме з 19.07.2022 р. ч. 3       ст. 119 КЗпП України       діє в наступній редакції: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до       Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Статтею 130 Конституції України   визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.   В свою чергу, положення   статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»   (далі - Закону №1402-VIII) визначають складові суддівської винагороди та розміри посадового окладу судді.
З матеріалів справи, вбачається, що позивач до 19.07.2022 року отримував суддівську винагороду у відповідності до вимог   статті 135 Закону №1402-VIII.
          При цьому, частиною 2   статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»   визначено, що голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.
Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з набранням чинності   Закон України від 01.07.2022 №2352-ІХ   наказом №99/к від 19.07.2022 року в.о. голови Ленінського районного суду  м. Кіровограда Ірини Шевченко від 19.07.2022 року позивачу припинено виплату середнього заробітку на період проходження військової служби  з 19.07.2022 року. (а.с.8). 
          Вищезазначений наказ в.о.  голови Ленінського районного суду  м. Кіровограда Ірини Шевченко є чинним, не оскаржений в установленому законом порядку, а тому підлягає виконанню.
          Суд першої інстанції не звернув на вищенаведене, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. 
          Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Територіального управління Держаної судової адміністрації у Кіровоградській області – задовольнити.
          Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 року в адміністративній справі №340/4681/22 – скасувати та прийняти нову постанову. 
          Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 

          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай