Номер провадження: 22-ц/813/1661/23 
Справа № 520/3461/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Власенко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
                                В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ТОВ «Український лізинговий фонд» звернувся до Київського районного суду м. Одеси до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості, який в подальшому неодноразово уточнював.
Позов обґрунтований тим, що 06 листопада 2013 року між ТОВ «Український лізинговий фонд» та ОСОБА_1 був укладений договір фінансового лізингу № 2178/11/13-В, за умовами якого позивач на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов`язався придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, у тимчасове володіння за плату майно, а відповідач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору, які складаються з авансового платежу та поточних лізингових платежів, що включають суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу та винагороду (комісію) лізингодавця, в порядку, строки та у розмірі згідно Графіку внесення лізингових платежів, з урахуванням суми курсової різниці відповідно до п. 2.6 Загальних умов договору. 
Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме придбав предмет лізингу – автомобіль OPEL INSIGNIA, 2013 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , та передав його у користування відповідачу на підставі Акту приймання-передачі від 15.11.2013 року. В свою чергу, відповідач оплатив авансовий платіж та сплачував лізингові платежі своєчасно, проте з вересня 2015 року відповідач взагалі припинив виконувати зобов`язання по оплаті згідно договору фінансового лізингу, продовжуючи незаконно експлуатувати предмет лізингу на безоплатній основі, у зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача. 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Український лізинговий фонд» заборгованість за договір фінансового лізингу № 2178/11/13-в за період з 15.10.2015 року у сумі 441 196,28 грн., яка складається з заборгованості по сплаті лізингових платежів 250 328,21 грн., пені 38 753,66 грн., штрафу 37 549,81 грн., 3% річних 2 970,75 грн., інфляційного збільшення 7 471,56 грн. та додаткових витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса 104 122,29 грн. та судові витрати 6 617,94 грн. 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 11.04.2023 року на 14-30 год., позивач в особі свого представника в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не подав.
Присутній в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 не заперечував проти розгляду справи за відсутності позивача. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позов, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Український лізинговий фонд» заборгованість за договором фінансового лізингу № 2178/11/13-в за період з 15.10.2015 року у сумі 441 196,28 грн., яка складається з заборгованості по сплаті лізингових платежів 250 328,21 грн., пені 38 753,66 грн., штрафу 37 549,81 грн., 3% річних 2 970,75 грн., інфляційного збільшення 7 471,56 грн. та додаткових витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса 104 122,29 грн. та судових витрат 6 617,94 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності факту невиконання відповідачем зобов`язань за договором фінансового лізингу та наявності непогашеної заборгованості за платежами, які передбачені даним договором і належним чином розраховані позивачем.
Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що: 
- між ТОВ «Український лізинговий фонд» та ОСОБА_1  06.11.2013 року у простій письмовій формі укладено договір фінансового лізингу №2178/11/13-В, згідно п.1.1 якого позивач придбав автомобіль OPEL INSIGNIA 2013 року випуску, шасі НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований органом 8006 від 13.11.2013 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , та передав його відповідачу на підставі акту приймання-передачі від 15.11.2013 року. Відповідач зобов`язався сплачувати лізингові платежі до 14 числа щомісяця по 14.11.2016 року рівними частками по 9 357,20 грн. включно згідно графіку (а.с.6 об.);
- в подальшому, в порушення вимог ст.2 Договору та п.2.6, відповідач з жовтня 2015 року не виконує взяті зобов`язання щодо сплати лізингових платежів у строки передбачені договором;
- відповідно до п.11.2.1 Генерального договору та п.п.3,4 ч.1 ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг» позивач 23.06.2016 року спрямував на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу (а.с.119-121);
- згідно з розрахунками, заборгованість відповідача за період з 15.10.2015 року становить 441 196,28 грн., яка складається з заборгованості по сплаті лізингових платежів 250 328,21 грн., пені 38 753,66 грн., штрафу 37 549,81 грн., 3% річних 2 970,75 грн., інфляційного збільшення 7 471,56 грн. та додаткових витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса 104 122,29 грн. 
Судова колегія виходить з наступного.
Спірні правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, а також Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».
Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору з урахуванням правил статті 628 ЦК України.
За імперативним положенням статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Отже, оспорюваний договір, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.
В оцінці доводів апеляційної скарги судова колегія вважає за необхідне дотриматися правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, щодо обґрунтованості застосування до спірних правовідносин норми статті 799 ЦК України, надавши оцінку відсутності нотаріального посвідчення спірного договору в розумінні частини першої статті 220 цього Кодексу. 
При цьому колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 року у справі № 564/260/19 не встановлено підстав відступити від зазначеного правового висновку, який визнає обов`язковим у тій справі, сутність встановлених обставин у якій відповідає суті обставин у справі, рішення в якій переглядається, а застосована Верховним Cудом практика є релевантною по відношенню до справи, яка переглядається в апеляційному порядку.
Оскільки, як вбачається з встановлених у справі обставин, договір фінансового лізингу №2178/11/13-В від 06.11.2013 року нотаріально не посвідчений, а отже відповідно до частини першої статті 220 ЦК України є нікчемним, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Український лізинговий фонд» заборгованості за договором фінансового лізингу № 2178/11/13-В за період з 15.10.2015 року у сумі 441 196,28 грн. у зв`язку з достатністю укладення такого договору у простій письмовій формі, без нотаріального його посвідчення, є помилковим. 
При таких обставинах, рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу № 2178/11/13-В за період з 15.10.2015 року у сумі 441 196,28 грн., яка складається з заборгованості по сплаті лізингових платежів 250 328,21 грн., пені 38 753,66 грн., штрафу 37 549,81 грн., 3% річних 2 970,75 грн., інфляційного збільшення 7 471,56 грн. та додаткових витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса 104 122,29 грн. та судові витрати 6 617,94 грн. без задоволення. 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в порядку апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про залишення позову без задоволення, судові витрати підлягають перерозподілу та стягненню з позивача на користь відповідача судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 9 926 грн. 91 коп. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд –
       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2016 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – залишити без задоволення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 9 926 грн. 91 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 18.04.2023 року.

Головуючий                        О.М. Таварткіладзе

Судді:                        О.В. Князюк

С.О. Погорєлова