ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2023 року          м.Дніпро         Справа №  912/1803/22
          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.01.2023 (суддя – Бестаченко О.Л., м. Кропивницький, повний текст якої підписаний 19.01.2023) у справі № 912/1803/22
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0", 03039, м. Київ, проспект Валерія Лобановського, буд. 119, приміщення 7, кабінет 56, 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний", 25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 17, кімната 13,
про   стягнення 151 983,89 грн.

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2022 року до Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0", яка містить вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" про стягнення 151 983,89 грн та 2 481,00 грн судового збору.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки товару від 02.02.2022, укладеним у спрощений спосіб, в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 19.01.2023 у справі №912/1803/22 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" заборгованість у розмірі 151 983,89 грн, а також судовий збір у сумі 2 481,00 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням місцевого господарського суду,  Товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібний"  звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, недоведеність обставин справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі; розгляд справи здійснювати за участі відповідача; судові витрати покласти на позивача.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що суд дійшов хибного висновку про укладення між сторонами договору у спрощений спосіб, оскільки жодних належних та допустимих доказів, які б засвідчили про обмін листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації між Позивачем та відповідачем не було надано (обміну листами).
Також вважає хибним висновок суду стосовно підписання акта приймання-передачі уповноваженою особою,  оскільки директором відповідача на момент підписання була Острожинська Вікторія Євгенівна (вказана інформація є публічною та розміщена в  Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та додається до апеляційної скарги). Та зауважує, що Марчук Владислав не є уповноваженою особою відповідача та такій особі не делегували права підпису.
Апелянт наголошує, що істотними умовами договору поставки, відповідно до ст. 180 ГК України, є предмет, ціна та строк дії договору. При цьому якщо щодо предмета у відповідача немає запитання, то, в частині умови ціни є зауваження, що не є достатнім встановити лише суму, а слід також встановити умови оплати договору (порядок здійснення розрахунків). Звертається до того, що у суду першої інстанції не виникло питань чому оплата здійснена частково. 
Вважає, що судом безпідставно не встановлено чи поставлений товар залишився у відповідача після часткової оплати та у разі задоволення позову чи не буде це подвійним стягненням з відповідача.
Наголошує, що ним ініційовано в судовому порядку повернення суми помилково сплачених коштів. В той же час, оскільки рішення у цій справі винесено без участі сторін, відповідач був позбавлений можливості заявити зустрічний позов в межах цієї справи. 
Одночасно у змісті скарги викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, яке мотивовано первісним вчасним поданням апеляційної скарги, негайним усуненням недоліків первісно повернутої скарги. 

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечив, вважає рішення законним і обґрунтованим, зазначає, що 02.02.2022 між сторонами укладено договір поставки товару – Розстійної шафи FEN80 із скляними дверима (Polaris), кількістю 1 шт, вартістю 180 033,20 грн, ПДВ – 36 186,64, а всього – 217 119,84 грн., у спрощений спосіб шляхом направлення рахунку №1109 від 02.02.2022 та його часткової оплати відповідачем 08.02.2022 на суму 65 135,95 грн.; в подальшому, 22.02.2022 позивачем поставлений відповідачу товар, про що між сторонами підписаний акт приймання-передачі від 22.02.2022, одночасно позивачем відповідачу передано два екземпляри підписаної з його боку видаткової накладної №894 від 22.02.2022. Натомість, через початок повномаштабного вторгнення росії до України, видаткова накладна так і не була підписана Сторонами.
За попередньою усною домовленістю позивач 11.04.2022 повторно передав відповідачу на підпис накладну №894 та змінив дату на поточну (11.04.2022), у 2х екземплярах, підписану Постачальником, так як відобразити у бухгалтерському обліку за минулий період дану господарську операцію не було можливим. Втім, відповідач так і не повернули екземпляр ТОВ «БМ ДИСТРИБУШН 2.0» видаткової накладної з підписом уповноваженої особи ТОВ «ХЛІБНИЙ» та печаткою; жодних письмових заперечень щодо підписання видаткової накладної від ТОВ «ХЛІБНИЙ» також не надходило.
Зауважує, що відповідач протягом тривалого часу, в усних переговорах, гарантував погашення боргу та повернення екземпляру видаткової накладної Позивача, обґрунтовуючи затримку звільненням відповідальних працівників та складною ситуацією в країні. У зв`язку із цим, з метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, та не отримання жодного належним чином оформленого письмового підтвердження здійснення оплати та повернення екземпляру видаткової накладної, 25 липня 2022 року, ТОВ «БМ ДИСТРИБУШН 2.0» звернулось до ТОВ «ХЛІБНИЙ» з претензією вих. №07-3 від 07 липня 2022 року, щодо погашення заборгованості за поставлений Товар згідно рахунку на оплату № 1109 від 02 лютого 2022 року у розмірі 151 983,89 грн., в т.ч. ПДВ, та вимогою повернути екземпляр видаткової накладної, яку направлено за адресою місцезнаходження ТОВ «ХЛІБНИЙ» цінним листом з описом вкладення із штрихкодовим ідентифікатором № 0303916613787, та отримано ТОВ «ХЛІБНИЙ» 04 серпня 2022 року. Відповіді на претензію позивач не отримав, оплата так і не була здійснена відповідача, що стало підставою звернення останнього з позовом до господарського суду. 
Позивач звертає увагу суду, що відповідач своїми процесуальними правами щодо надання відзиву на позов не скористався. 
Вже після судового розгляду щодо стягнення боргу, відповідач звернувся до позивача із претензією стосовно повернення буцім-то помилково перерахованих коштів та, в подальшому, подав позовну заяву до Господарського суду міста Києва з вимогою про стягнення. Тобто, ТОВ «ХЛІБНИЙ» до моменту виникнення підстав для примусового стягнення грошових коштів за отриманий ним у 2022 році Товар у загальному розмірі 151 983,89 грн., до ТОВ «БМ ДИСТРИБУШН 2.0» не звертався ані з приводу повернення коштів, ані з приводу буцім-то непоставленого Товару, за який він здійснив авансовий платіж.
Позивач зазначає про безпідставність доводів апелянта стосовно неукладеності договору, оскільки фактом оплати товару із посиланням на рахунок-фактуру №1109 від 02.02.2022, в якому в свою чергу визначена вартість товару та номенклатура, сторонами погоджені істотні умови договору купівлі-продажу, а саме ціна та товар (найменування і кількість), також зазначене спростовує помилковість перерахування коштів. 
Щодо повноваження ОСОБА_1 прийняти Товар та підписати Акт приймання-передачі позивач зазначає, що вказана особа неодноразово у публічному просторі виступала від імені ТОВ «ХЛІБНИЙ», до того ж, як шеф-кухар мережі саме він вів перемовини по закупівлі обладнання для пекарень. Звертає увагу суду, що ТОВ «ХЛІБНИЙ» у апеляційній скарзі не спростовує факту, що дана особа була працівником ТОВ «ХЛІБНИЙ», а лише зазначає, що директором ТОВ «ХЛІБНИЙ» була ОСОБА_2 . Сам факт передачі Товару був зафіксований підписанням Акт приймання-передачі з особою, яка безпосереднього його отримала, при цьому додатково було надано видаткову накладну №894 від 22 лютого 2022, так як директор ТОВ «ХЛІБНИЙ» не приймає безпосередньої участі при прийманні Товару, від підписання якої відповідач безпідставно відмовився. 

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 27.02.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Дармін М.О., Березкіна О.В.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 27.02.2023 здійснено запит матеріалів справи №912/1803/22 із Господарського суду Кіровоградської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
07.03.2023 матеріали справи №912/1803/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою від 07.03.2023 визнано поважними підстави пропуску строку на подання апеляційної скарги та відновлено апелянту строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.01.2023; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" на  рішення  Господарського суду Кіровоградської області від 19.01.2023 у справі   №912/1803/22; судове засідання призначено на 05.04.2023 на 10:30 годину; зупинено дію рішення на час апеляційного розгляду справи; з урахуванням запровадження воєнного стану в Україні та з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби сторін повідомлено про можливість розгляду скарги в режимі відеоконференції, в тому числі за допомогою власних технічних засобів. 
31.03.2023 до суду апеляційної інстанції засобами електронного зв`язку з накладенням кваліфікованого електронного підпису надійшло клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" адвоката Литвинова Олексія Ренальдовича про його участь у судовому засіданні  в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке задоволено ухвалою суду від 03.04.2023.
04.04.2023 до суду від апелянта надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №912/1803/22 до моменту набрання законної сили рішенням у справі №910/2631/23 за позовом ТОВ «ХЛІБНИЙ» до ТОВ «БМ ДИСТРИБУШН 2.0» про стягнення 65 135,95 грн.  
Клопотання мотивовано тим, що вирішення питання щодо стягнення з позивача грошових коштів, сплачених відповідачем за непоставлений товар, що розглядається у справі №910/2631/23 має істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення у цій справі, оскільки справи є пов`язаними, а задоволення рішення у цій справі може призвести до безпідставного стягнення з ТОВ «ХЛІБНИЙ» грошових коштів. 
У призначений ухвалою Центрального апеляційного господарського суду час секретар судового засідання неодноразово намагався зв`язатися з представником відповідача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, але судове засідання в режимі відеоконференції не відбулося з технічних причин, незалежних від обладнання Центрального апеляційного господарського суду, а саме представник відповідача  не зміг приєднатися до відеоконференції. Зазначені обставини підтверджені актом Центрального апеляційного господарського суду від 05.04.2023.  
Представник позивача в судове засідання 05.04.2023 не з`явився, будь-яких клопотань з цього приводу не надавав.
Розглянувши у судовому засіданні 05.04.2023 клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, колегією суддів відмовлено у його задоволенні. 
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
За приписами частини 2 ст.120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. 
Оскільки суд апеляційної інстанції не визнавав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, беручи до уваги належне повідомлення обох сторін про дату, час і місце судового засідання, строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.
В судовому засіданні 05.04.2023 Центральним апеляційним господарським судом підписано вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини справи.         
02.02.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Хлібний" рахунок № 1109 на оплату товару - Розстійної шафи FEN80 в кількості 1 шт, на загальну суму 217 119,84 грн з ПДВ (а.с. 7).
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем згідно платіжного доручення від 08.02.2022 № 3073 перераховано позивачу кошти в розмірі 65 135,95 грн з призначенням платежу - "Оплата за розстійну шафу зг рах № 1109 від 02.02.2022р. в т.ч. ПДВ 10855,99грн. ХЛ9" (а.с. 8, 9).
За твердженням позивача, 22.02.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" поставлено відповідачу товар у повному обсязі, про що сторони підписали Акт приймання-передачі від 22.02.2022, а також Товариство з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Хлібний" видаткову накладну від 22.02.2022 №894 у 2-х екземплярах, підписану постачальником (а.с. 10).
24.02.2022 через початок повномасштабного вторгнення росії до України видаткова накладна так і не була підписана сторонами.
Як зазначає позивач, 11.04.2022, за попередньою усною домовленістю, Товариство з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" повторно передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Хлібний" на підпис видаткову накладну № 894 та змінила її дату на поточну (11 квітня 2022 року), у 2-х екземплярах, підписану постачальником, так як відобразити у бухгалтерському обліку за минулий період дану господарську операцію не було можливим (а.с. 11). 
Відповідач не повернув екземпляр видаткової накладної з підписом уповноваженої особи та печаткою. Жодних письмових заперечень щодо підписання видаткової накладної від відповідача на адресу позивача також не надходило.
Згідно тверджень позивача, відповідач протягом тривалого часу в усних переговорах гарантував погашення боргу та повернення екземпляру видаткової накладної позивача, обґрунтовуючи затримку звільненням відповідальних працівників та складною ситуацією в країні.
З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору Товариство з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" з претензією від 07.07.2022 №07-3 щодо погашення заборгованості за поставлений Товар згідно рахунка на оплату від 02.02.2022 № 1109 у розмірі 151 983,89 грн (в т.ч. ПДВ) та вимогою повернути екземпляр видаткової накладної (а.с. 12-15).
Зазначена претензія отримана Товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібний" 04.08.2022 (а.с. 16).
Позивач також зазначає, що договір між сторонами у формі єдиного документу не укладався, проте вважає, що цивільні права та обов`язки сторін виникли в порядку ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних правил і змісту цивільного законодавства породжують взаємні права та обов`язки.
Несплата відповідачем повної вартості поставленого товару і стала підставою звернення позивача з відповідним позовом до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами укладений договір поставки товару у спрощений спосіб; застосовуючи стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), судом констатовано, що між сторонами виникли договірні правовідносини на виконання яких одна сторона (позивач) здійснила поставку товару за видатковою накладною від 11.04.2022 № 894, а інша сторона (відповідач) прийняла цей товар.
При цьому, відсутність підпису уповноваженої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" на видатковій накладній від 11.04.2022 № 894 не спростовує факт поставки товару (Розстійної шафи FEN80), оскільки прийняття відповідачем поставленого згідно вказаної накладної товару відповідачем не заперечується.
Враховуючи те, що позивачем поставлено товар згідно видаткової накладної, в якій погоджено який товар має бути поставлено, його ціну, беручи до уваги часткову оплату отриманого товару, суд прийшов до висновку, що позивачем здійснена поставка згідно видаткової накладної від 11.04.2022 № 894, а відповідачем отримано поставлений товар, який не оплачений у повному обсязі, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Предметом доказування у справі є обставини укладання договору, факт поставки продукції та наявність/відсутність прострочення оплати її вартості. 
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Зазначена стаття повністю кореспондується зі ст.174 Господарського кодексу України. 
Статтями  202,  203,  207 ЦК України  унормовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому  Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
В свою чергу, за приписами ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Згідно зі ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Статтею 642 ЦК України регламентовано, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.  Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Згідно зі  статтею 627 ЦК України, відповідно до   статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами  ст. 628 ЦК України  зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
За  статтею 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Таким чином, фактом оплати платіжним дорученням № 3073 від 08.02.2022 частини вартості товару за рахунком №1109 від 02.02.2022, який містить асортимент продукції, її кількість та вартість, відповідач вчинив конклюдентні дії по укладенню договору купівлі-продажу (поставки) товару у спрощений спосіб та схвалив правочин щодо поставки товару. До вказаних відносин застосовуються норми права, що регулюють питання купівлі-продажу та виконання зобов`язань.
З цих підстав відхиляються доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про укладення між сторонами договору у спрощений спосіб, оскільки жодних належних та допустимих доказів, які б засвідчили про обмін листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації між Позивачем та відповідачем не було надано (обміну листами).
Відносини, що виникли із договору купівлі-продажу (поставки), є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Статтею 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Статтею 265 Господарського кодексу України регламентовано, що за договором поставки одна  сторона  -  постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -  покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний  товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 655, ч. 1 ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. 
Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.      
Відповідно до   статті 599 Цивільного кодексу України  зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судами обох інстанцій встановлено, що між сторонами укладений договір поставки у спрощений спосіб, оскільки відповідач фактом часткової оплати рахунку здійснив конклюдентні дії щодо акцептування пропозиції позивача з поставки товару, наведеного у рахунку №1109 від 02.02.2022. 
При цьому, з огляду на те, що відповідачем сплачений частково рахунок, виставлений позивачем, до поставки товару, слід дійти висновку, що сторони передбачили попередню оплату товару.
У рахунку №1109 від 02.02.2022 не визначений строк його оплати, як сторонами і не встановлений строк поставки товару.
За приписами ст.538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.
При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.
За нормами ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України  покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано примірник видаткової накладної від 11.04.2022 № 894, яка не підписана та не скріплена печаткою з боку відповідача.
Крім того, наявний Акт приймання-передачі товару від 22.02.2022, зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" підписаний Марчук Владиславом, повноваження якого на отримання товару (Розстійної шафи FEN80) від імені відповідача не підтверджено матеріалами справи. 
В той же час, апелянт не заперечує категорично отримання товару за вказаною видатковою накладною та актом приймання-передачі, а лише посилається на те, що уповноваженою особою відповідача у спірний період була директор Острожинська В.Є., та зауважує, що Марчук Владислав не є уповноваженою особою відповідача та такій особі не делегували права підпису.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до законодавства України, та зокрема, змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" і викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 28.03.2023 у справі №916/2492/21).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, оцінюючи вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи стандарт “вірогідності доказів” та наявні в матеріалах справи докази, а саме:
- рахунок на оплату №1109 від 02.02.2022, яким визначена номенклатура товару, його кількість і вартість, виставлений позивачем відповідачу;
- платіжне доручення №3073 від 08.02.2022 на оплату відповідачем частини товару, з посиланням у призначенні платежу на рахунок №1109 від 02.02.2022; 
- банківську виписку про рух коштів по рахунку, що підтверджує часткову оплату за товару; 
- видаткову накладну №894 від 11.04.2022 на товар;
- акт приймання-передачі від 22.02.2022 замовленого згідно рахунку №1109 від 02.02.2022 товару; при цьому, у вказаному акті  зазначено, що товар позивачем передається відповідачу – ТОВ «ХЛІБНИЙ» на об`єкт покупця за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 10; на момент підписання акта товар не є оплаченим, право власності на товар переходить до покупця з дати повної оплати за товар згідно рахунку №1109 від 02.02.2022 та підписання видаткових накладних, в залежності від того, яка подія настане пізніше;
- претензію №07-3 від 07.07.2022, якою позивач вимагав від відповідача підписання наданої видаткової накладної на поставлений товар та оплати його в повному обсязі, до якої в якості додатку долучено дублікат видаткової накладної №894; отримання цієї претензії відповідачем та залишення без відповіді;
- відсутність заперечень відповідача в отриманні товару, а лише посилання на підписання акта неуповноваженою особою,
колегія суддів вважає надані позивачем докази на підтвердження таких обставин, як укладення договору поставки у спрощений спосіб та поставку позивачем відповідачу узгодженого товару і його часткову оплату, більш вірогідними, ніж доводи, наведені Відповідачем на спростування таких обставин, а саме – саме по собі заперечення відповідачем цих фактів, без надання будь-яких доказів.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не наводить доводів та не надає доказів про отримання товару невідомою йому особою, яка не має відношення до ТОВ «ХЛІБНИЙ», а лише наголошує на відсутності повноважень у особи, що підписала акт приймання-передачі товару (Владислава Марчука), на отримання товару.  

Відповідно до частини 1 та пункту 5 ч. 3 ст.165 ГПК України, у відзиві Відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив повинен містити заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.
Згідно з ч.4 ст.165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.
З урахуванням того, що відповідачем ухвалу про порушення провадження у справі від 08.12.2022 отримано 13.12.2022 (а.с.31) і останній не скористався своїм правом подати відзив на позов у визначений строк, із запереченням щодо викладених у позові обставин, останній втратив таке право на стадії розгляду справи по суті. 
З цих підстав відхиляються доводи відповідача стосовно того, що:
- у суду першої інстанції не виникло питань чому оплата здійснена частково;
- безпідставне не встановлення судом чи поставлений товар залишився у відповідача після часткової оплати та у разі задоволення позову чи не буде це подвійним стягненням з відповідача;
- ініціювання в судовому порядку повернення суми помилково сплачених коштів та позбавлення можливості заявити зустрічний позов в межах цієї справи.

Оскільки Відповідач не надав суду доказів виконання обов`язку з оплати отриманого від позивача товару, а в силу вимог ст.692 ЦК України обов`язок з повної оплати товару не ставиться в залежність від наявної вимоги про оплату, а наступає в силу вимог закону після отримання товару, тобто строк виконання зобов`язання з оплати поставленого товару настав, господарський суд прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 151 983,89 грн. основної заборгованості за Договором поставки, укладеним у спрощений спосіб.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/2631/23 за позовом ТОВ «ХЛІБНИЙ» до ТОВ «БМ ДИСТРИБУШН 2.0» про стягнення 65 135,95 грн.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Причиною зупинення провадження у справі згідно вказаної норми Господарського процесуального кодексу України є неможливість розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом та чим зумовлюється неможливість розгляду справи.
Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення (ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України). Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.
Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи;  певної черговості розгляду вимог. 
Так, у даній справі предметом розгляду є стягнення заборгованості за поставлений згідно видаткової накладної №894, прийнятий за актом приймання-передачі від 22.02.2022, але не оплачений відповідачем у повному обсязі товар, за спрощеним договором поставки. 
Як уже зазначалось вище, на підставі наявних у справі доказів, суд має встановити обставини укладання договору (письмового, у спрощений спосіб), факт поставки продукції та наявність/відсутність прострочення оплати її вартості. 
У справі №910/2631/23 за позовом ТОВ «ХЛІБНИЙ» до ТОВ «БМ ДИСТРИБУШН 2.0» про стягнення 65 135,95 грн., як помилково сплачених, будуть встановлюватись обставини наявності/відсутності підстав для сплати відповідної суми грошових коштів, а відтак, наявності/відсутності підстав для їх повернення (стягнення у примусовому порядку) відповідачу.
Відповідач наголошує, що саме у справі №910/2631/23 буде встановлюватись факт відсутності поставки товару і факт володіння позивачем грошовими коштами відповідача без достатньої правової підстави.
Втім, колегія суддів наголошує, що саме у даній справі (912/1803/22) встановлювався і досліджувався факт укладення договору поставки (у спрощений спосіб), зокрема і визначалась підставність перерахування грошових коштів, встановлювався факт поставки товару. Відтак, у даній справі згідно наявних доказів суд мав можливість  встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За положеннями п.5 ч.1 ст.227 ГПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Вказане є підставою для відмови у задоволенні заявленого апелянтом клопотання про зупинення провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що  розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,  правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають. 
Оскільки загальна ціна позову становить 151 983,89 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії  малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.  
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284  ГПК України, суд,                                                             
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.01.2023 у справі №912/1803/22 – залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Кіровоградської області від 19.01.2023 у справі №912/1803/22 – залишити без змін.
Судові витрати по справі Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.    
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 13.04.2023. 

Головуючий суддя                                                                                О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    М.О. Дармін

Суддя                                                                                                    О.В. Березкіна