ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4727/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  13 червня 2023 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Єгорової Н.М.,
суддів                    - Федотова І.В., Чаку Є.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, яким, з урахуванням уточненої позовної заяви просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у вигляді протоколу за пенсійною справою від 16 вересня 2021 року №1006026604 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. б ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" починаючи з 16 вересня 2021 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. а ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" починаючи з 16 вересня 2021 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно встановлено обставини справи.
Звернув увагу суду на ту обставину, що для призначення пенсії за вислугу років Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" обов`язковою умовою визначає наявність саме календарної вислуги, а не її загальну тривалість у пільговому обрахуванні, водночас позивач на день звільнення з військової служби мав вислугу років у календарному обчисленні 24 роки 01 місяць 22 дні з необхідних 25 років.
Також наголосив, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду викладені в постановах від 27 березня 2018 року по справі №295/6301/17, від 19 вересня 2018 року по справі №725/1959/17 та від 22 листопада 2018 року по справі №161/4876/17 відповідно до яких ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності відповідної вислуги років в календарному обчисленні та містить виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 14 вересня 2021 року №891/ОС-21 ОСОБА_1 звільнено з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань на підставі п. 2 ч. 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліції" з 15 вересня 2021 року. Вислуга років на день звільнення у календарному обчислені становить - 24 роки 1 місяць 22 дні, у пільговому обчислені - 30 років 07 місяців 19 днів. 
Згідно з протоколом від 16 вересня 2021 року №1006026604 ОСОБА_1 з 16 вересня 2021 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. б ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової службі ї та деяких інших осіб" у розмірі 55% грошового забезпечення.
Позивач звернувся до ГУ ПФУ у Київській області із заявою від 04 лютого 2022 року, в якій просив призначити пенсію за вислугою років на підставі п. а ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб".
ГУ ПФУ у Київській області листом від 15 квітня 2022 року №1000-0203-8/35370 повідомило позивача про те, що йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
Листом від 20 липня 2022 року №1000-0203-8/65671 ГУ ПФУ у Київській області на адвокатський запит від 14 липня 2022 року повідомило, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років згідно з п. б ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з 16 вересня 2021 року. Розмір пенсії розраховано у промірі 55% грошового забезпечення за 30 років вислуги в т.ч. 24 календарні роки, водночас підстави для призначення та обчислення пенсії відповідно до п. а ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" відсутні.
Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернулась до суду з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вислуга років позивача, враховуючи час служби в установі виконання покарань, яка підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить більше 25 календарних років, отже, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. "а" ст. 12 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначаються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ.
Відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Отже, положеннями ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що право на пенсію за вислугу років відповідно виникає за наявності двох умов: звільнення зі служби та наявності необхідної вислуги років.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що на день звільнення з військової служби календарна вислуга років позивача за час роботи в органах Департаменту з питань виконання кримінальних покарань становила 24 роки 01 місяць 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років з огляду на те, що пенсія за вислугу років призначається при наявності саме календарної, а не загальної тривалості у пільговому обрахуванні.
Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Положеннями ч. 4 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Порядок №393).
Відповідно до абз. 9 п. 3 Порядку №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств зараховується один місяць служби за півтора місяця.
Отже основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Порядком № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 10 листопада 2022 року по справі №620/6139/20.
Щодо посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду викладені в постановах від 27 березня 2018 року по справі №295/6301/17, від 19 вересня 2018 року по справі №725/1959/17 та від 22 листопада 2018 року по справі №161/4876/17 колегія суддів зазначає наступне.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року  у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18.
У вищезазначеній постанові Судова палата сформувала наступні правові висновки: "В цілях Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до постанови №393".
Як встановлено судом, відповідно до наказу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 14 вересня 2021 року №891/ос-21 вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчислені становить - 24 роки 1 місяць 22 дні, у пільговому обчислені - 30 років 07 місяців 19 днів.
Отже, з урахуванням правового висновку, наведеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а та постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним оскаржуваного рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з 16 вересня 2021 року.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Н.М. Єгорова
Судді                                                                                            І.В. Федотов
                                                                                                              Є.В. Чаку