ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 р. 	Справа № 520/8159/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022  р. (постановлену суддею Біленським О.О.)   по справі № 520/8159/22
за позовом                  ОСОБА_1  
до                 Національного антикорупційного бюро України                         
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:
  
04.10.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Національного антикорупційного бюро України, в якому просив: визнати протиправним та скасувати в частині встановлення іспитового строку 6 (шість) місяців Наказ «Про призначення но посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення стажу роботи (служби) та грошове забезпечення ОСОБА_1 » № 12-П від 03.03.2022 р.; визнати протиправним та скасувати Наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » № 1148-Н від 31.08.2022 р.;  поновити ОСОБА_1 на посаді детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України або на рівнозначній посаді у Національному антикорупційному бюро України; стягнути з Національного антикорупційного бюро України середній заробіток за кожен день вимушеного прогулу.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 р.  позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема, шляхом  надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з відповідними доказами.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 р.: відмовлено  у задоволенні клопотання позивача про визнання поважними причини пропуску та поновлення процесуального строку для звернення до суду; позовну заяву   ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування в частині встановлення іспитового строку 6 (шість) місяців Наказу «Про призначення на посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення стажу роботи (служби) та грошове забезпечення ОСОБА_1 » № 12-П від 03.03.2022 р.  повернуто позивачу.
Позивач,  не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме:           Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність  висновків суду обставинам справи, оскільки судом першої інстанції не враховано, що  порушення прав  позивача на працю відбулося з моменту його звільнення зі служби 02.09.2022 р. 
Відповідно до ч. 2 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно із ч. 1 ст. 308  КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не  підлягають задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що наведені у заяві про усунення недоліків підстави пропуску строку  пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову. Наведені факти не свідчать про поважність пропущення строку звернення до суду з адміністративним позовом в цій частині. Підстави, вказані позивачем у заяві, визнаються судом неповажними.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Частиною 1  статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Таким чином пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Право на звернення до суду не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.1975 р., "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992 р.).
Виходячи з принципу змагальності у адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
В справі Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії Європейським судом з прав людини зроблено   висновок, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
Поновлення строку звернення до суду може здійснюватися з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або хибна помилка про не пропуск строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Крім того, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Відповідно до  ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122  Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 2  ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно  із  п. 9 ч. 4  ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Судовим розглядом встановлено, що позивачем оскаржується наказ відповідача «Про призначення на посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення стажу роботи (служби) та грошове забезпечення ОСОБА_1 » № 12-П від 03.03.2022 р. в частині встановлення іспитового строку 6 (шість) місяців, з яким позивач ознайомлений під власний підпис 03.03.2022 р., тобто, з вказаної  дати ОСОБА_1 був обізнаний про те, що він прийнятий на службу з іспитовим строком 6 місяців, який розпочався 04.03.2022 р. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач про наявність на його думку,  порушення своїх прав дізнався під час ознайомлення з оскаржуваним наказом 03.03.2022 р., проте, з адміністративним позовом про оскарження цього наказу ОСОБА_1 звернувся лише 04.10.2022 р., тобто, з порушенням місячного строку звернення  до суду з цим позовом.
Доводи апелянта, що під час прийняття ОСОБА_1 на службу його право на працю не порушувалось, оскільки він не знав, що не пройде іспитовий строк, так як, на його думку, він мав достатньо досвіду, знань та бажання працювати, а  порушення його  прав відбулося під час звільнення зі служби 02.09.2022 р., суд  апеляційної інстанції  вважає помилковими,  оскільки вказані обставини  не  спростовують обізнаність позивача  про встановлення йому іспитового строку. 
Щодо інших доводів  апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням   вищевикладених обставни, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позову ОСОБА_1 , оскільки позивачем не  подано  до суду  належних доказів поважності пропуску місячного строку звернення до суду з цим позовом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 122, 123, 229, 240, 243, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -    

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 р. по справі № 520/8159/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути  оскаржена до Верховного Суду шляхом  подання касаційної скарги  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Я.В. П`янова    Л.В. Любчич