Номер провадження: 22-ц/813/5566/23 
Справа № 947/33602/21
Головуючий у першій інстанції Барвенко В.К.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді - Назарова М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Пінькової К.Ю.,
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 
відповідач  -   ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Коваленко О.Б., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя , -
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , яким просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію однієї другої частки вартості автомобіля марки Тойота РАВ 4, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , у розмірі 255750 грн. Заявник зазначав, що 29.08.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Шлюб було розірвано 02.10.2019 року. За час перебування сторін у шлюбі подружжям було набуто автомобіль марки Тойота РАВ 4, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , 2014 р.в. (а.с.13). Заявниця стверджує, що автомобіль проданий у 2021 році відповідачем без її згоди. Таким чином позивач вважав можливим стягнути з відповідача половину вартості проданого автомобіля.

Короткий зміст рішення суду
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - залишити без задоволення .
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі відсутні докази дійсної вартості відчуженого спірного автомобіля ТОЙОТА. Відповідні клопотання про призначення експертизи з визначення дійсної вартості автомобіля сторони не заявляли. Довідка за результатами проведення маркетингового аналізу по визначенню найбільш ймовірної ринкової вартості КТЗ ТОЙОТА РАВ 4 держзнак НОМЕР_1 від імені директора ПП «Брокбізнесконсалт» не є доказом дійсної вартості автомобіля в розумінні процесуального закону, містить діапазон вірогідної ціни 495400-549000 грн., тому не приймається судом до уваги. Крім того, рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.
Також у цій довідці вказано, що для більш точного визначення ринкової вартості автомобіля необхідно проведення всіх оціночних процедур та складання звіту відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач у справі звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою. В поданій апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 255 750,00 гривень в якості компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки ТOYOTA модель RAV-4, рік випуску 08.10.2014, № шасі НОМЕР_2 , що був об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що з 29 серпня 2009 року по 02 жовтня 2019 року я перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі нами було придбано у власність автомобіль марки ТOYOTA модель RAV-4, 2014 року випуску який було зареєстровано за спільною згодою за відповідачем. Незважаючи на те, що рішенням Приморського районного суду від 19.05.2021 року (справа № 522/14239/18) спірний автомобіль було визнано спільним майном подружжя, відповідач в 2021 році, не погодившись з позивачем, продав зазначений автомобіль громадянину ОСОБА_4 з метою захисту своїх прав позивач звернулась із позовною заявою до Комінтернівського районного суду Одеської області. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня 2023 залишено без задоволення мої позовні вимоги до ОСОБА_2 «про поділ спільного майна подружжя «, судові витрати віднесено на мій рахунок. З рішенням суду позивач не згодна, вважаю його таким що прийняте з порушенням закону а тому і таким що порушує мої Конституційні та цивільні права. В позові до відповідача ставилось питання про поділ спільного майна подружжя - автомобіля ТОYОТА модель RAV-4, рік випуску 08.10.2014 , № шасі НОМЕР_3 . В оскаржуваному рішенні суду, відповідач погоджуються з тим що придбаний в шлюбі автомобіль позивачка вважала спільною сумісною власністю подружжя, що він підлягає поділу між нами. Також суд погоджується із тим що позивач, як дружина відповідача вважала, що має право на компенсацію частину вартості автомобіля який придбано в шлюбі . У зв?язку із чим позивач зазначала, що не буде зупинятися на оцінці цих обставин. Разом із тим, суд відмовив позивачці в задоволені позову посилаючись на те, що мною не надано доказів дійсної вартості проданого моїм колишнім чоловіком автомобіля. З такою позицією суду позивачка не згодна, вона суперечить вимогам закону. Звертаючись з позовом до суду, мною крім обґрунтування мого права на спірний автомобіль, було подано довідку ПП "Брокбізнесконстал" від 18 червня 2020 року про визначення найбільш ймовірної ринкової вартості спірного автомобіля. Згідно зазначеної довідки ринкова вартість спірного автомобіля складає діапазон : 495400,00-545000,00 гривен. Звертала увагу суду на те що оцінка спірного автомобіля проводилась за запитом представника відповідача ОСОБА_2 , адвокатом Шляпіною Л.М. Із зазначеною оцінкою вартості автомобіля позивачка погодилась та надала зазначену довідку до суду в якості доказу вартості спірного автомобіля. Так як оцінку спірного автомобіля було проведено відповідачем з якою позивачка погодилась то не було необхідності проводити експерту оцінку спірного автомобіля . Крім того , навіть при бажанні провести таку експертизу позивачка не могла цього зробити так як відповідач взагалі ухиляється від зустрічі зі мною для урегулювання спірного питання. Не погодившись із вартістю спірного автомобіля, яку проведено за його клопотанням а мною тільки додано до позовної заяви, відповідач мав би заявити клопотання про експертне визначення вартості автомобіля.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, позивачку, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом апеляційної та першої інстанції встановлено те, що що 29.08.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Шлюб було розірвано 02.10.2019 року.
За час перебування сторін у шлюбі подружжям було набуто автомобіль марки Тойота РАВ 4, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , 2014 р.в. (а.с.13).
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі- продажу транспортного засобу № 5152/2021/2482795 у 2021 році автомобіль відчужено новому власнику ОСОБА_4 , автомобіль отримав нові реєстраційні номерні знаки.
Згідно укладеного договору автомобіль проданий за 49000 грн.
Інші істотні обставини суд першої інстанції не встановлював.
Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.
Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України.
Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.
Відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності майна набутого у шлюбі.
Таким чином, суд дійшов до висновку, оскільки спірна земельна ділянка придбана за час зареєстрованого шлюбу, житловий будинок побудований за час офіційного шлюбу, то вони є предметом спільної сумісної власності подружжя, і відповідач не спростувала належними та допустимими доказами цю презумпцію.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), на які послалася представник заявника на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:
у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна;
у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;
у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн;
у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У даній справі позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, тим, що надає суду витяг з оголошеннь розташованих на сайті з продажу автомобілів, щодо встановлення середньоринкової вартості автомобіля ТОЙОТА РАВ 4, як докази дійсної вартості відчуженого спірного автомобіля .(а.с.17-19)
Також позивач надає довідку за результатами проведення маркетингового аналізу по визначенню найбільш ймовірної ринкової вартості КТЗ ТОЙОТА РАВ 4 держзнак НОМЕР_1 від імені директора ПП «Брокбізнесконсалт» відповідно до якої містить інформацію щодо діапазону вірогідної ціни 495400-549000 грн..
Аналізуючи практику Великої Палати Верховного Суду в постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, Велика Палата ВС вважала правильним висновок судів про те, що вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Крім того, ВП ВС констатувала, що внаслідок його виділення у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Тому окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. ВП ВС виснувала, що приписи частин 4, 5 ст. 71 СК України і ст. 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності треба розуміти так: а)правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Позивачка не претендувала на те, щоб залишити автомобіль собі, припинивши право відповідача на частку в праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона, навпаки, дала згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за її частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Тому вимога про стягнення такої компенсації не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі. У зазначеному судовому рішенні Велика Палата ВС відступила від сформульованого, зокрема, у постановах ВСУ від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15 та КЦС ВС від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15 висновку про те, що суд має визначити ідеальні частки співвласників у неподільній речі без її реального поділу та залишити відповідне майно у спільній частковій власності у разі, коли відповідач попередньо не вніс на депозитний рахунок суду кошти за частку позивача у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, а останню не можна поділити в натурі відповідно до часток. Крім того, ВП ВС відступила від сформульованого, зокрема, у постановах ВСУ від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 та КЦС ВС від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц висновку, що для вирішення питання про застосування ч. 2 ст. 364 ЦК України юридичне значення має те, чи сплачує співвласник-відповідач, який володіє та користується спільним майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, чи спроможний співвласник-відповідач виплатити співвласникові-позивачеві грошову компенсацію вартості його частки, і чи не буде така виплата надмірним тягарем. Велика Палата ВС постанову апеляційного суду скасувала в частині відмови в задоволенні вимог про виділення автомобіля у власність відповідача і стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації (у цій частині залишила в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову) і змінила в мотивувальній частині щодо відмови в задоволенні вимоги про припинення права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль.
Виходячи з проаналізованої практики, доказів наданих позивачем у справі, позиціями сторін заслуханими під час апеляційного перегляду справи, судова колегія приходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог та приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходячи з наступного
При винесені нового судового рішення судова колегія враховує ту обставину, що при розгляді справи про поділ спільного майна подружжя оцінка спірного автомобіля проводилась за запитом представника відповідача ОСОБА_2 , адвокатом Шляпіною Л.М. , на момент розгляду справи рішення суду є чинним, відповідно до довідки ПП "Брокбізнесконстал" від 18 червня 2020 року про визначення найбільш ймовірної ринкової вартості спірного автомобіля. Згідно зазначеної довідки ринкова вартість спірного автомобіля складає діапазон : 495400,00-545000,00 гривен. Судова колегія звертає увагу на те, що середня вартість половини вартості автомобіля виходячи з цієї довідки складає 261100 гривень, судова колегія враховує приписи ЦПК України щодо меж позовних вимог і погоджується з розміром компенсації визначеним в позовній заяві.
Судова колегія не погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія дійшла висновку, що стороною позивача належним чином доведено ті обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню .
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня 2023 скасувати.
Ухвалити по справі нове рішення яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки Тойота РАВ 4, 2014 року , державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , що був об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації:  АДРЕСА_1 )на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_5 ,  АДРЕСА_2 )компенсацію однієї другої частки вартості автомобіля марки Тойота РАВ 4, 2014 року , державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , у розмірі 255750 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 червня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко