УХВАЛА

08 травня 2023 року 
м. Київ

справа №200/9834/21
адміністративне провадження № К/990/13798/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бучик А.Ю.,
суддів: Берназюка Я.О.,  Рибачука А.І., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області   про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16.02.2021 № 914120805033, викладене у протоколі/розпорядженні про перерахунок пенсії за вислугу років у розмірі 60% від суми складових місячного заробітку із застосуванням обмеження її максимальним (граничним розміром), згідно з довідкою прокуратури Донецької області від 12.02.2021 №21-85-123; 
- визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 29.03.2021 № 914120805033, викладене у протоколі/розпорядженні про перерахунок пенсії за вислугу років у розмірі 60% від суми складових місячного заробітку із застосуванням обмеження її максимальним (граничним розміром), згідно з довідкою прокуратури Донецької області від 12.02.2021 №21-85-123; 
- визнати протиправним та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області без дати № 1466 згідно з листом від 13.05.2021 №0580-09-8/18435 про відмову в перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", згідно з довідкою прокуратури Донецької області від 12.02.2021 №21-85-123 на підставі абз. 3 ч. 15 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру";
- зобов`язати відповідача здійснити з 01.02.2021 перерахунок пенсії без обмежень, передбачених      ч. 15 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" та виплачувати пенсію за вислугу років, відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 90 % від загальної суми складових місячної заробітної плати, без обмеження її максимальним (граничним) розміром, на підставі довідки прокуратури Донецької області від 12.02.2021 № 21-85-123 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.11.2021, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2023, у задоволенні позову відмовлено.
18.04.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.11.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2023 у справі №200/9834/21. 
Колегія суддів перевірила наведені в касаційній скарзі обґрунтування для реалізації права на касаційне оскарження, дослідила додані до неї матеріали і дійшла висновку про таке.
Предметом оскарження в зазначеній справі є відмова в перерахунку пенсії позивачки, призначеної відповідно до Закону України "Про прокуратуру".
Відповідно до частини четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 12 КАС України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає, що оскільки предметом оскарження в зазначеній справі є відмова у перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про прокуратуру", а також з огляду на значення справи для сторін, обраний позивачкою спосіб захисту, категорію та складність справи, кількість сторін та інших учасників справи - дана справа є малозначною.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
У касаційній скарзі скаржниця не навела обставин, передбачених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Як на підставу касаційного оскарження скаржниця посилається на п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).
Суд зазначає, що посилання у касаційній скарзі на частину четверту статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження судових рішень прийнятих у малозначній справі, не виключає застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Крім того посилання скаржниці на неврахування апеляційним судом правових позицій, викладених у зазначених нею постановах Верховного Суду не можуть бути взяті до уваги, оскільки оскаржуване судове рішення та вказані постанови Верховного Суду прийняті за різних фактичних обставин справи, які у своїй сукупності не дозволяють встановити подібність правовідносин у цих справах та, відповідно, необхідність однакового застосування одних і тих самих положень законодавства.
До того ж Суд апеляційної інстанції ухвалив рішення у цій справі з урахуванням правових висновків, викладених у постанові від 17.05.2021 у справі №523/153/17.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Зазначене дає підстави вважати, що за поданою касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі незначної складності, а передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку скаржником не наведені, суд прийшов до висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.11.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2023 у справі №200/9834/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про  визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії. 
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                   А. Ю. Бучик

Судді:                                                                                                       Я. О. Берназюк

                                                                                                                    А. І. Рибачук