УХВАЛА

25 квітня 2023 року 
м. Київ 

справа № 200/7261/13-ц
адміністративне провадження № К/990/13333/23  
Суддя Верховного Суду  у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е., 
перевіривши касаційну скаргу Державної казначейської служби України 
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська зі скаргою на бездіяльність Державної казначейської служби України.
Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2019 року, яку залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, скаргу задоволено. Зобов`язано керівника ДКСУ виконати в повному обсязі рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 березня 2013 року в цивільній справі № 200/7261/13 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року скасовано. Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Державної казначейської служби України закрито. Повідомлено ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.
29 березня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про зміну позовних вимог, в якій позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідачів у справі №200/7261/13-ц та зобов`язати негайно виконати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 27.12.2011 року у справі № 200/4709/11 та від 20.03.2013 року у справі №200/7261/13-ц.
- відшкодувати моральну шкоду, завдану позивачу невиконанням вказаних рішень Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 27.12.2011 року та від 20.03.2013 року та ЄСПЛ від 22.07.2007 року «Заїченко проти України» та від 06.12.2018 року у справі «Аграчова проти України» у розмірі, встановленому вказаними рішеннями ЄСПЛ, тобто у гривневому еквіваленті суми 2000 та 1200 Євро, що дорівнює 3200 Євро або за курсом НБ України 105600 грн.
Також у разі задоволення позовних вимог позивач, керуючись ст. 382 КАС України, просив зобов`язати керівника ДКСУ подати суду звіт про виконання судового рішення у цій справі.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремих ухвал відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 20.03.2013 року у справі №200/7261/13-ц.
Зобов`язано Державну казначейську службу України виконати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 року у цивільній справі № 200/7261/13 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі.
Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні іншої частини позовних вимог.
Не погоджуючи із постановою суду апеляційної інстанції, Державною казначейською службою України подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2023 року касаційну скаргу Державної казначейської служби України повернуто скаржнику.
14 квітня 2023 року касаційна скарга Державної казначейської служби України повторно надійшла до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що вона  не містить посилань на конкретний підпункт   частини 4  статті 328 КАС України  як на підставу касаційного оскарження та належних обґрунтувань такого посилання. Зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи, незгоди відповідача із оскаржуваним рішенням суду апеляційної інстанції та посиланням на нормативно-правові акти, що свідчить про формальний підхід скаржника до належного оформлення касаційної скарги в частині обов`язкового зазначення підстав касаційного оскарження з урахуванням частини 4 статті 328 КАС України.
При цьому, скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, що за змістом відповідає підпунктам а) та в) пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України.
Суд звертає увагу скаржника, що пункт 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  повинно бути належним чином обґрунтовано.
Суд зазначає, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту  статті 328 КАС України  та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у цій справі.
З урахуванням змін до  КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди- повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду                                                                                   В. Е. Мацедонська