ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/9664/17                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 квітня 2023 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Головного управління Національної поліції в Київській області Ценова Дмитра Миколайовича, Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И Л А
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Начальника ГУ НП в Київській області Ценова Д.М. , ГУ НП в Київській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Київській області від 02 червня 2017 року №953 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, майора поліції ОСОБА_1 »; 
- поновити позивача на посаді начальника Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області; 
- стягнути з ГУ НП в Київській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 08 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Під час нового розгляду в суді першої інстанції позивач подавав заяви про збільшення позовних вимог, однак ухвалами Окружного адміністративного суду від 26.10.2020 та від 08.02.2021 відмовлено у прийнятті вказаних заяв до розгляду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити, вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправними дій начальника ГУ НП в Київській області по затвердженню висновку службового розслідування від 01.06.2017 в частині п.2, 3 резолютивної частини, скасувати наказ ГУ НП в Київській області. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що висновки службового розслідування є вкрай необ`єктивними і проведено в один робочій день, чого явно недостатньо для встановлення дійсних обставин, оскільки справа щодо позивача є сфабрикованою, а висновки службового розслідування ґрунтуються виключно на інформації з листа Прокуратури Київської області від 01.06.2017. Також позивач подав заперечення проти ухвал суду першої інстанції від 26.10.2020 та від 08.02.2021, якими відмовлено у прийнятті до розгляду заяв про збільшення позовних вимог.
ГУ НП в Київській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що порушення службової дисципліни є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, а з огляду на грубе порушення позивачем службової дисципліни, що встановлено комісією з проведення службового розслідування, ОСОБА_1 було правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та те, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку письмового провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України з 2004 року та з 29 липня 2016 року призначений на посаду начальника Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області наказом ГУ НП в Київській області від 29.7.2016 №393 (а.с.21 т.1).
Наказом ГУНП в Київській області від 01.06.2017 №948 призначено службове розслідування за фактом затримання начальника Обухівського відділу поліції ОСОБА_1 та створено відповідну комісію для його проведення (а.с.121-122 т.1).
За результатами проведеного службового розслідування 01.06.2017 складено висновок (а.с.203-208 т.1), затверджений начальником ГУ НП в Київській області, в рамках якого встановлено, що 01.06.2017 до ГУ НП в Київській області з прокуратури Київської області надійшла інформація про затримання начальника Обухівського відділу поліції ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження №42017110000000260 від 28.04.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, до складу якої входив позивач, шляхом надання неправомірної вигоди співробітникам Служби безпеки України за вчинення ними дій з використанням наданої їм влади готувалися до незаконного позбавлення волі та переправлення на територію Російської Федерації власника ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» ОСОБА_3 з метою вимагання від останнього під тиском фізичного насильства грошової винагороди в розмірі 17 мільйонів доларів США. 01.06.2017 після закінчення замаху на вчинення вказаного злочину співробітниками Головного управління СБУ в м. Києві та Київській області і органів прокуратури в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України затримано ОСОБА_1 і його спільників. За час проходження служби в ОВС ОСОБА_1 притягувався сім разів до дисциплінарної відповідальності, в тому числі на займаній посаді, зокрема наказами ГУ НП в Київській області від 20.09.2016 №1122 оголошено зауваження, від 17.11.2016 №1443 оголошено догану, від 16.01.2017 №63 оголошено сувору догану, від 16.01.2017 №61 попереджено про неповну посадову відповідність, наведено інформацію про неодноразове попередження позивача на нарадах керівництва ГУНП в Київській області про неналежну організацію службової діяльності в Обухівському відділі поліції, зазначено, що 12.05.2017 ОСОБА_1 на службу не вийшов, повідомивши керівництво ГУНП про перебування на лікарняному. Опитаний ОСОБА_1 повідомив, що пояснення буде надавати після розгляду справи по суті. Комісія зазначила, що вказані порушення ОСОБА_1 стали можливими унаслідок низьких морально-ділових якостей, свідомого ігнорування вимог Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту. Комісія з проведення службового розслідування дійшла висновку, що інформація про порушення службової дисципліни начальником Обухівського відділу поліції ОСОБА_1 знайшла своє підтвердження, а в його діях вбачається порушення вимог статей 7 і 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, ігнорування вимог статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", які виявились у не захисті і охороні від протиправних посягань життя, здоров`я, прав та свобод громадян, не гідній поведінці в позаслужбовий час, не припиненні протиправних дій осіб, які їх вчиняють, подання неналежного прикладу підлеглим працівникам, що призвело до грубого порушення службової дисципліни, в результаті чого рекомендовано начальника Обухівського ВП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.
Наказом ГУНП в Київській області від 02.06.2017 №953 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Обухівського ВП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_1 » за порушення вимог статей 7 і 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, ігнорування вимог статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", які виявились у не захисті і охороні від протиправних посягань життя, здоров`я, прав та свобод громадян, не гідній поведінці в позаслужбовий час, не припиненні протиправних дій осіб, які їх вчиняють, подання неналежного прикладу підлеглим працівникам, що призвело до грубого порушення службової дисципліни ОСОБА_1 вирішено звільнити зі служби в поліції (а.с.209-209 т.1).
Наказом ГУНП в Київській області від 16.06.2017 №458 о/с майора поліції ОСОБА_1 , начальника Обухівського відділу поліції, звільнено зі служби в поліції у запас (з постановкою на військовий облік) за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) з 23 червня 2017 року (а.с.235 т.1).
Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що порушення позивачем моральних та етичних приписів може сприйматися як спроба підриву довіри до Національної поліції, що безумовно впливає на рівень авторитету та довіри до органів поліції з боку суспільства, а притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції на підставі оскаржуваного наказу є правомірним.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», який визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Згідно з пп.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
На момент прийняття оскаржуваних наказів Дисциплінарний статут Національної поліції України ще не був затверджений. Разом з тим, у відповідності до п.4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати до правовідносин, що склались між сторонами, норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, як таких, що не суперечать Закону України «Про Національну поліцію».
Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Відповідно до ст.2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ст.5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України).
За змістом ст.7, 8 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.
У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.
Начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов`язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов`язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.
Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості.
Начальник зобов`язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником.
Старші за званням та посадою в усіх випадках зобов`язані вимагати від молодших дотримання службової дисципліни, зокрема, правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.
Згідно ст.12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такі види дисциплінарних стягнень:
1) усне зауваження;
2) зауваження;
3) догана;
4) сувора догана;
5) попередження про неповну посадову відповідність;
6) звільнення з посади;
7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;
8) звільнення з органів внутрішніх справ.
Статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. 
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.
Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.
Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. 
Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. 
Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. 
За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. 
При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.
Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230, відповідно до п.1.1 якої ця Інструкція визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні.
Згідно п.1.2 Інструкції службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з`ясування інших обставин.
Підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс (п.2.1 Інструкції).
Відповідно до підпунктів 2.2.1, 2.2.20 п.2.2 Інструкції службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, серед іншого, невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю; отримання інформації про скоєння інших, не визначених підпунктами 2.2.1 - 2.2.19 цього пункту, дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення.
Згідно п.2.6 Інструкції підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.
Як вбачається з матеріалів справи, службове розслідування щодо позивача проводилось на підставі належним чином оформленого наказу ГУНП в Київській області від 01.06.2017 №948.
Підставою для винесення вказаного наказу визначено надходження з прокуратури Київської області інформації про те, що 01.06.2017 в рамках кримінального провадження №42017110000000260, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України затримано начальника Обухівського ВП ГУНП в Київській області майора поліції Ярославського Д.І., що є визначеною законодавством підставою для призначення та проведення службового розслідування.
Підпунктами 6.3.2, 6.3.4 п.6.3 р.6 наведеної вище Інструкції передбачено право особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування. Відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України.
Відповідно до ч.5 ст.14 Дисциплінарного статуту перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, має запропонувати надати порушнику письмові пояснення з приводу допущеного дисциплінарного проступку. Небажання особи рядового і начальницького складу, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.
Позивач був обізнаний про обставину проведення щодо нього службового розслідування та йому було надано право щодо надання власних пояснень, однак ОСОБА_1 повідомив, що пояснення буде надавати після розгляду справи по суті, що відображено у відповідних письмових поясненнях від 01.06.2017, відібраних заступником начальника відділу інспекції з особового складу УКЗ ГУ НП в Київській області майором поліції Яковенком Д.М. (а.с.202 т.1).
Крім того, у висновку, складеному за результатами службового розслідування відображено відповідні обставини, які стали підставою для проведення службового розслідування, наведено факти щодо попередньої поведінки позивача в частині дотримання ним вимог законодавства України, вимог службової дисципліни та належного виконання своїх обов`язків в частині організації роботи відділу поліції та контролю за діями підлеглих і виконанням ними обов`язків.
Судом встановлено, що у висновку службового розслідування зазначено про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції не за факт його затримання чи вчинення ним дій, які мають ознаки кримінального правопорушення, а саме за порушення службової дисципліни, що виявилось у порушенні вимог ст.7 і 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, ігнорування вимог ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», які виявились у не захисті і охороні від протиправних посягань життя, здоров`я, прав та свобод громадян, не гідній поведінці в позаслужбовий час, не припиненні протиправних дій осіб, які їх вчиняють, подання неналежного прикладу підлеглим працівникам, що призвело до грубого порушення службової дисципліни.
Колегія суддів звертає увагу, що положеннями чинного законодавства не визначено мінімального терміну для проведення службового розслідування, а враховуючи, що позивач відмовився надавати власні пояснення щодо обставин, які стали підставою для призначення та проведення службового розслідування, не наводив жодних заперечень, щодо наданої від прокуратури Київської області інформації щодо здійснення досудового розслідування в рамках кримінального провадження №42017110000000260, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України та затримання в рамках вказаного досудового розслідування позивача, у відповідача були відсутні підстави для затримки із складанням висновку про результати службового розслідування, внаслідок чого колегія суддів не вбачає підстав вважати, що відповідне службове розслідування було проведено неналежним чином і без встановлення дійсних обставин.
За відсутності з боку позивача будь-яких заперечень щодо допущення ним дисциплінарного проступку, порушення ним вимог ст.7 і 8 Дисциплінарного статуту, ігнорування вимог ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», у відповідача були відсутні підстави для здійснення додаткової перевірки, оскільки встановлені комісією обставини не заперечувались та не викликали будь-яких обґрунтованих сумнівів.
Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського.
Згідно зі ст.15 КУпАП поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарним статутом. За порушення правил, норм і стандартів, зокрема, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, ці особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Згідно з п.2 р.2 Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 квітня 2016 року №326, визначено гідну поведінку, як недопущення, у тому числі поза роботою, дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників МВС.
Частиною 10 ст.14 Дисциплінарного статуту передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.
Визначення виду дисциплінарного стягнення є виключною компетенцією особи, якій законом надано право притягувати до дисциплінарної відповідальності. До того ж закон не встановлює необхідність послідовного призначення стягнень від менш суворого до більш суворого. Відтак, виходячи з фактичних обставин скоєного проступку та особи порушника, начальник ГУНП може застосувати до нього стягнення у межах компетенції, виходячи із обставин справи.
Працівник поліції згідно Присяги та Правил поведінки не повинен за будь-яких умов зраджувати моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, їх неухильне дотримання - справа честі і обов`язку кожного працівника.
Працівник поліції, керуючись Присягою, відповідно до службового обов`язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе певні моральні зобов`язання, а саме бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.
Направляючи справу дану на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що суди не з?ясували, які фактичні обставини події, у зв?язку з якою проводилося службове розслідування, були встановлені комісією, які матеріали були нею зібрані і досліджені під час дисциплінарного провадження та чи встановлено у підсумку, які конкретно протиправні або неетичні дії (бездіяльність) вчинив позивач у порушення обов?язків поліцейського, зазначених у висновку службового розслідування та наказі ГУНП в Київській області від 02.06.2017 №953. Суди першої та апеляційної інстанції не досліджували і не дали оцінки тому, чи становили описані у висновку службового розслідування дії ОСОБА_1 склад дисциплінарного проступку (проступків), незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ті самі дії поліцейського отримали в межах кримінального провадження.
Враховуючи наведене колегія суддів зазначає, що викладені в акті службового розслідування обставини, за відсутності заперечень з боку позивача щодо відображених фактів, свідчать про наявність підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення, а враховуючи попередню поведінку та ставлення до службових обов`язків, які призводили до неодноразового притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, застосований до нього захід дисциплінарного впливу у формі звільнення зі служби в поліції є адекватним, співмірним та таким, що відповідає тяжкості встановленого дисциплінарного проступку.
Відображена у висновку службового розслідування інформація, яка була надана прокуратурою Київської області у факсимільному повідомленні від 01.06.2017 (а.с.126 т.1) та закріплена у спецповідомлені ГУ НП в Київській області від 01.06.2017 №34 (а.с.123 т.1) щодо затримання начальника Обухівського відділу поліції Ярославського Д.І. в рамках кримінального провадження №42017110000000260 від 28.04.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, до складу якої входив позивач, шляхом надання неправомірної вигоди співробітникам Служби безпеки України за вчинення ними дій з використанням наданої їм влади готувалися до незаконного позбавлення волі та переправлення на територію Російської Федерації власника ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» ОСОБА_3 з метою вимагання від останнього під тиском фізичного насильства грошової винагороди в розмірі 17 мільйонів доларів США прямо свідчить про ігнорування позивачем вимог ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», що призвело до недотримання вимог ст.7, 8 Дисциплінарного статуту, які виявились у не захисті і охороні від протиправних посягань життя, здоров`я, прав та свобод громадян, негідній поведінці в позаслужбовий час, не припиненні протиправних дій осіб, які їх вчиняють, подання неналежного прикладу підлеглим працівникам.
Суд має надавати оцінку наведеним сторонами обґрунтуванням, поданим доказам, мотивам прийнятих рішень, встановлювати відповідність оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень положенням законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що призначення та проведення службового розслідування здійснено на підставі та в межах повноважень, що визначені Конституцією та законами України, виявлені під час службової перевірки обставини у своїй сукупності свідчать про допущення позивачем дисциплінарного проступку. За умови не заперечення позивачем встановлених службовим розслідуванням обставин та не надання ним будь-яких письмових пояснень, які б свідчили про його незгоду з наявністю підстав для проведення службового розслідування, у ГУ НП в Київській області не було підстав для подальшого провадження службового розслідування та встановлення додаткових обставин, а тому описані у висновку службового розслідування дії ОСОБА_1 становили склад дисциплінарного проступку, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ті самі дії поліцейського отримали в межах кримінального провадження.
В даному випадку, оскільки позивача було звільнено виключно в рамках реалізації дисциплінарного стягнення, а не за фактом проведення щодо нього кримінального провадження, відсутні підстави для дослідження судом обставин, які підлягають встановленню виключно в рамках досудового розслідування та мають бути закріплені відповідним вироком суду, постановленому в кримінальному судочинстві.
Щодо заперечень позивача на ухвали суду першої інстанції від 26.10.2020 та від 08.02.2021 про відмову у прийнятті до розгляду заяв про зміну позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1-3 ст.47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.
Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.
З аналізу наведених положень вбачається, що при новому розгляді справи зміна предмету або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог допускається виключно у випадку зміни фактичних обставин справи, якщо це необхідно для захисту прав позивача.
Наведені у вказаній нормі часові обмеження щодо подання заяви про зміну позовних вимог мають застосовуватись у нерозривному зв`язку із обов`язковою умовою, що це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи.
В той же час, у своїх заявах про збільшення позовних вимог від 15.09.2020 (а.с.132-144 т.2) та від 21.12.2020 (а.с.184-198 т.2) позивачем не наведено які саме фактичні обставини зазнали змін, натомість позивач просив збільшити позовні вимоги в частині визнання протиправними дій начальника ГУ НП в Київській області по затвердженню висновку службового розслідування від 01.06.2017 і скасування його результатів в частині п.2, 3 резолютивної частини висновку, визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП в Київській області, поновлення на рівнозначній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного з 23.06.2017.
Разом з тим, всі обставини, з якими позивач пов`язує необхідність зміни позовних вимог мали місце під час первісного розгляду справи і при новому розгляді справи не зазнали жодних змін, внаслідок чого у суду першої інстанції не було підстав для прийняття до розгляду відповідних заяв позивача.
Крім того, положеннями ч.8 ст.47 КАС України передбачено повноваження суду щодо не прийняття до розгляду відповідних заяв, визначених у ч.1, 3 наведеної статті.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених норм матеріального права та встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на дотримання відповідачем порядку здійснення службового розслідування, в рамках якого було встановлено обставини, які були підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Текст постанови складено 20 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                    А.Ю.Кучма