КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
18 квітня 2023 року
 
справа № 760/20207/21
                             
провадження № 22-ц/824/3785/2023
                             
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В.,  Кулікової С.В.
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
відповідач - ОСОБА_1 
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Власенка Артема Олександровича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Калініченко О.Б., у справі за позовом  Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В :
 
В липні 2021 року року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.06.2016 року у розмірі 13886,52 грн та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 травня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду представник банку подала апеляційну скаргу.
В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач своїм підписом засвідчив згоду, що заява разом із Умовами на Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг.  На підставі Анкети-заяви відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 11000,00 грн.
Відповідач після отримання картки здійснив дії щодо її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Із виписки банківської картки вбачається щодо користування відповідачем кредитними коштами. Вказує,що банком надано належні докази на підтвердження своїх вимог. 
Вважає, що суд не мав підстав для відмови у стягненні відсотків, оскільки за відсутності встановлення умовами договору конкретної відсоткової ставки застосуванню підлягають положення ст. 1048 ЦК України.
 Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України  дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н від 27.07.2016 року з метою отримання банківських послуг. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та в подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 24000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування.
Відповідачем умови кредитного договору виконано не було, внаслідок чого у нього виникла заборгованість станом на 11.07.2021 рік у розмірі 13886,52 грн, яка складається з:
10949,46 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі:
0,00  грн - заборгованість за поточним тілом кредиту;
10949,46 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
0,00 грн - заборгованість за відсотками;
2937,06 грн - заборгованість за простроченими відсотками;
0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України;
0,00 грн - нарахована пеня;
0,00 грн - нарахована комісія.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
            Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження позовних вимог представником банку до позовної заяви додано анкету-заяву, розрахунок заборгованості, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, виписку про рух коштів.
Однак, Анкета-заява від 27.07.2016 року не містить відомостей щодо виду картки, який бажає позичальник отримати, умов про розмір кредитного ліміту, процентної ставки, встановлення відповідальності за порушення зобов`язання.
Даних про тип картки, яка видавалася відповідачу, також не було зазначено ні у виписці з рахунку, ні в довідках про видачу кредитних карток та зміну кредитного ліміту.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17).
Наведені Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані, а тому не можуть розцінюватись як частині договору.
В матеріалах справи міститься довідка, відповідно до змісту якої відповідачу 18.12.2015 року, 22.11.2019 року, 19.02.2022 року, за підписаним кредитним договором № б/н, було надано наступні кредитні картки, відповідно: № НОМЕР_1 терміном дії до грудня 2019 року, № НОМЕР_2 терміном дії до жовтня 2023 року, № НОМЕР_3 терміном дії до січня 2024 року.
При цьому, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача (договір б/н), старт карткового рахунку № НОМЕР_1 був визначений 18.12.2015 року та встановлений 27.07.2016 року кредитний ліміт у розмірі 2000 грн., який неодноразово змінюваввся як в сторону збільшення так і зменшення.
Доводи апеляційної скарги про те, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався кредитним лімітом, що підтверджується випискою про рух коштів та розрахунком заборгованості колегія суддів прийняти не може з огляду на наступне.
З довідки про видачу карток вбачається, що кредитна картка за № НОМЕР_1 відкрита на ім`я ОСОБА_1 18.12.2015 року, в той час як анкета заява підписана відповідачем лише 27.07.2016 року, відтак позивачем не підтверджено отримання саме відповідачем вказаних карток за спірним договором, а, отже, і користування саме ним кредитними коштами.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Інших належних доказів на підтвердження видачі ОСОБА_1 саме вказаних карток не надано.
Крім того, з виписки по картковому рахунку вбачається, що по ньому проводились операції як щодо отримання кредитних коштів, так і погашення заборгованості по кредиту, яка в свою чергу зараховувалась на погашення пені та відсотків, що між сторонами узгоджено не було. 
 З огляду на викладене банком не надано належних та допустимими доказів видачі кредитної картки та розміру кредиту, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованих сум боргу відповідачу.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі.
Посилання на ст. 1048 ЦК України як на підставу для стягнення із відповідача відсотків за користування кредитними коштами суд не приймає, оскільки позивачем не доведено факту видачі саме відповідачу вказаних кредитних карток, а відтак і надання кредитних коштів. Крім того, вказані вимоги не були заявлені в суді першої інстанції, а тому не можуть бути предметом апеляційного розгляду. 
Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно  до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому враховуючи положення ч. 3 ст. 389 ЦПК України  постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,- 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
            Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Власенка Артема Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач      

Судді