Постанова
Іменем України
 
18 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 447/827/21
провадження № 61-9570св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
 
позивач - керівник Стрийської окружної прокуратури Львівської області,
відповідачі: Тростянецька сільська рада Стрийського району Львівської області, ОСОБА_1 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 25 вересня 2022 року в складі колегії суддів Мельничук О. Я., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,
 
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2021 року керівник Стрийської окружної прокуратури Львівської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі головного управління Держгеокадастру в Львівській області до Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення сільської ради, свідоцтва про право власності на землю, зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на землю.
 
У подальшому прокурор подав заяву про зміну предмета позову, в якій вимоги про зобов`язання повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації замінив вимогою про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з одночасними припиненням такого права.
 
Крім того, в заяві про зміну предмета позову прокурор також просив замінити позивача, а саме головне управління Держгеокадастру у Львівській області на Стрийську окружну прокуратуру Львівської області, в зв`язку з тим, що з 27 травня 2021 року головне управління Держгеокадастру у Львівській області не є розпорядником спірної земельної ділянки, а всі правомочності з земельної ділянкою може здійснювати Тростянецька сільська рада Стрийського району Львівської області.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 25 травня 2022 року в складі судді Павліва В. Р. позовну заяву залишено без розгляду.
 
Ухвала мотивована тим, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
 
Прокурор у позовній заяві має обґрунтувати, в чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
 
Місцевий суд указав, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 
у разі відсутності такого органу.
 
Оскільки прокурором не надано доказів, які б підтверджували факт звернення до головного управління Держгеокадастру у Львівській області з повідомленням про усунення порушення вимог земельного законодавства та, відповідно, компетенцію прокурора на звернення до суду з цим позовом, то позовна заява підлягає залишенню без розгляду. За висновком суду в матеріалах справи, зокрема, відсутній лист Золочівської місцевої прокуратури № 14.33/05-45-418 вих-21 від 10 лютого 2021 року, на який як на підставу звернення до суду посилався прокурор.
 
Суд констатував, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Представництво прокурором інтересів держави у суді носить допоміжний характер, оскільки основну роль у цьому процесі мають відігравати профільні органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, які мають самостійно звертатися до суду.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 25 вересня 2022 року апеляційну скаргу Стрийської окружної прокуратури Львівської області задоволено, ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 25 травня 2022 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
 
Колегія суддів указала, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
 
Апеляційний суд установив, що ГУ Держеокадастру у Львівській області в липні 2019 року зверталося до голови Тростянецької сільської ОТГ Миколаївського району Львівської області з вимогою щодо скасування рішення Красівської сільської ради №303 від 25 лютого 2009 року про передачу земельної ділянки площею 0,15 га ОСОБА_1 , проте подальших дій, направлених на звернення до суду з позовом, не вчинило.
 
10 лютого 2021 року Золочівська місцева прокуратура зверталася до ГУ Держгеокадастру у Львівській області з запитом щодо надання інформації про вжиті заходи щодо звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішення Красівської сільської ради Миколаївського району Львівської області №303 від 25 лютого 2009 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 4623084800:07:000:0014, площею 0,15 га та про зобов`язання ОСОБА_1 повернути в державну власність (у розпорядження Головного управління Держгеокадастру у Львівській області) земельну ділянку з кадастровим номером 4623084800:07:000:0014, площею 0,15 га.
 
Оскільки ГУ Держеокадастру у Львівській області з червня 2019 року достеменно було відомо про порушення вимог закону при наданні земельної ділянки ОСОБА_1 і упродовж тривалого часу управління не зверталось до суду з питання захисту прав держави та повернення земельної ділянки, то висновок районного суду про відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави не відповідає фактичним обставинам справи.
 
Крім того, суд зазначив, що в силу положень частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень, проте, ГУ Держгеокадастру в Львівській області таким правом не скористалось.
 
Аргументи учасників справи
 
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду та просив її скасувати як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що прокурор при зверненні до суду не довів дотримання ним передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» порядку звернення до суду в інтересах держави. Вказує, що прокурор не повідомив ГУ Держгеокадастру в Львівській області про свій намір звернутися до суду з позовною заявою, не надав суб`єкту владних повноважень, який уповноважений державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, можливості самостійно звернутися до суду з позовом, у зв`язку з чим не довів бездіяльність такого органу та, відповідно, наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави. За таких обставин відповідач уважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про залишення позовної заяви прокурора без розгляду.
 
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року вказано, що відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У квітні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (пункт 3 статті 131-1 Конституції України).
 
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу (частини третя, четверта статті 56 ЦПК України).
 
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзац 1 частини третьої, абзаци 1-3 частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
 
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
 
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу  у відповідних правовідносинах (див. зокрема,  постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункти 4.19, 4.20). 
 
В судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 27)). Тому, зокрема, наявність чи відсутність у органу, через який діє держава, статусу юридичної особи, значення не має  (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 6 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (пункти 8.10, 8.12) від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81)). Незалежно від того, хто саме звернувся до суду, - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор - у судовому процесі держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор. На відміну від останнього та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин  (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 82-83)).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) зазначено, що «відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 372/391/17 (провадження № 61-9578св21) зазначено, що: «залишаючи позов заступника прокурора Київської області без розгляду в цій справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позов подано і оформлено прокурором із порушенням порядку, визначеного ЦПК України, зокрема в частині відсутності обґрунтування прокурором підстав для здійснення представництва інтересів держави. За змістом постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 лютого 2019 року у справі № 905/803/18, на яку послався заявник у касаційній скарзі, Верховний Суд не погодився з висновком місцевого та апеляційного господарських судів про недодержання прокурором передбаченого законом обов`язку щодо попереднього (до звернення до суду) повідомлення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області як суб`єкта владних повноважень про встановлення факту відповідного порушення (укладання оспорюваного договору) та про намір здійснити представництво інтересів держави у суді, що, на думку судів, проявилося у надісланні прокурором відповідного повідомлення одночасно з поданням позову (24 квітня 2018 року), оскільки зі змісту пункту 3 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що відповідне повідомлення має бути здійснено прокурором до моменту подання позовної заяви та надходження її до суду, чого прокурором порушено не було. При цьому Верховний Суд зазначив, що передчасним та бездоказовим є посилання суду першої інстанції на те, що вказаними діями прокуратури Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області нібито було позбавлено можливості та часу для оскарження визначеної прокурором наявності підстав для представництва такого суб`єкта, так як відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті».
 
У справі, яка переглядається, при зверненні до суду з позовом у березні 2021 року прокурор визначив орган, до компетенції якого віднесено повноваження на захист інтересів держави в спірних правовідносинах (ГУ Держгеокадастру в Львівській області), та як на підставу здійснення ним представництва інтересів держави посилався на те, що вказаний орган не забезпечив захист інтересів держави шляхом пред`явлення позову, а також обґрунтував в чому полягає порушення інтересів держави.
 
Апеляційний суд установив, що 10 лютого 2021 року Золочівська місцева прокуратура зверталася до ГУ Держгеокадастру у Львівській області з запитом щодо надання інформації про вжиті заходи щодо звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішення Красівської сільської ради Миколаївського району Львівської області №303 від 25 лютого 2009 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 4623084800:07:000:0014, площею 0,15 га та про зобов`язання ОСОБА_1 повернути в державну власність (у розпорядження Головного управління Держгеокадастру у Львівській області) земельну ділянку з кадастровим номером 4623084800:07:000:0014, площею 0,15 га. 
 
У вказаному запиті прокурор також повідомив ГУ Держгеокадастру в Львівській області про те, що в разі невжиття ним заходів цивільно-правового характеру прокурором буде вирішуватися питання вжиття заходів представницького характеру в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
 
Вказані обставини за висновком апеляційного суду підтверджуються направленням прокурором листа № 14.33/05-45-418 вих-21 від 10 лютого 2021 року.
 
Аналіз матеріалів справи свідчить, що вказаний документ зазначений прокурором як додаток до позовної заяви. 
 
За змістом пункту 6 розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України конверти (пакети), в яких надходять документи, приєднуються до одержаних документів. У разі одержання документів у пошкодженій упаковці, або якщо при відкритті конверта (пакета) виявлено відсутність будь-якого документа чи додатка до нього, про це складається акт у двох примірниках, один з яких надсилається відправнику, а другий додається до вхідних документів.
 
В матеріалах справи відсутній акт, складений уповноваженими працівниками місцевого суду, про відсутність додатка до позовної заяви, а саме копії листа № 14.33/05-45-418 вих-21 від 10 лютого 2021 року, в зв`язку з чим прокурор про відсутність указаного документа в матеріалах справи не повідомлявся.
 
У подальшому, виявивши, що вказаний документ у матеріалах справи відсутній, прокурор 25 травня 2022 року подав його до суду першої інстанції, проте при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без розгляду суд належну оцінку йому не надав.
 
Установивши, що ГУ Держеокадастру у Львівській області з червня 2019 року достеменно було відомо про порушення вимог закону при наданні земельної ділянки ОСОБА_1 , а в лютому 2021 року ГУ Держеокадастру у Львівській області отримало повідомлення прокурора про необхідність вжиття заходів належного реагування, проте впродовж тривалого часу орган державної влади не звертався до суду з питання захисту прав та інтересів держави, апеляційний суд зробив правильний висновок про дотримання прокурором порядку звернення до суду з позовом в інтересах держави, визначеного статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».
 
Апеляційний суд також обґрунтовано прийняв до уваги, що ГУ Держеокадастру в Львівській області згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі цього органу не оспорювало.
 
Крім того, колегія суддів ураховує, що в січні 2023 року прокурор подав до суду першої інстанції заяву про зміну предмета позову, в якій, зокрема, просив уважати позивачем Стрийську окружну прокуратуру Львівської області (без зазначення органу, уповноваженого державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах). 
 
Указана заява мотивована тим, що з 27 травня 2021 року головне управління Держгеокадастру в Львівській області не є розпорядником спірною земельною ділянкою, а всі правомочності з земельної ділянкою може здійснювати Тростянецька сільська рада Стрийського району Львівської області, яка залучена відповідачем до участі в справі та допущенням порушень земельного законодавства з боку якої прокурор обґрунтовував позовні вимоги.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року в справі № 910/5201/19 (провадження № 12-37гс21) зазначено, що: «прокурор самостійно обґрунтував, що необхідність захисту інтересів держави в цій справі полягає в необхідності захисту територіальної громади міста Києва, яка відповідно до статті 13 Конституції України є власником землі та інших природних ресурсів, адже передача спірної земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів призводить до втраченої можливості отримати максимально великий розмір орендної плати у разі продажу права оренди на земельних торгах. При цьому прокурор подав позов для усунення помилки, допущеної, на думку прокурора, самим органом місцевого самоврядування при наданні земельної ділянки в оренду, тобто при здійсненні його власних функцій у земельних відносинах, правильно вказавши, що Київрада, яка не вчинила дій для виправлення допущеного порушення, у такій справі має бути відповідачем. Водночас інший орган, який відповідно до чинного законодавства здійснює функції з розпорядження землями територіальної громади, відсутній».
 
Оскільки на момент постановлення судом першої інстанції ухвали про залишення позову прокурора без розгляду єдиним органом, уповноваженим на розпорядженням спірною земельною ділянкою, був відповідач у справі (Тростянецька сільська рада Стрийського району Львівської області), місцевий суд зробив помилковий висновок про залишення позову без розгляду з підстав відсутності доказів надання прокурором ГУ Держгеокадастру в Львівській області можливості самостійно звернутися до суду з позовом за захистом інтересів держави в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду прийнята без дотримання норм матеріального/процесуального права, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного суду - залишенню без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 25 вересня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                              І. О. Дундар
 
                                                                                                               М. М. Русинчук